204 Ernst Heuman. 



Ex. Joharocok' ar cturuoc'ok'ko namkana, de soka ( straf va 

 efter) att blifva hålsade och kallas måstare. Khojkamanre tahen 

 tahente manoado qdiko bqricena; ona nelte Thqkur manoa bqk'- 

 rice khqtiket'a, nnithen bako rnqr lenkhan.* Under det att mån- 

 skorna uppehollo sig i Khojkaman, blefvo de mycket fordårfvade : 

 då Thakur såg det, beslot han att forgora mån&korna, om de 

 ej återvånde till honom. Gidrq cedak' bae qguledea? Aguledeye 

 meneia. HvarfOr bragte han ej barnet med sig? Han sager (sig) 

 hafva bragt det (men åter foiiorat det eller något dylikti. 



Indirekt tal (oratio obliqna) kiinnetecknas genom finita 

 modus-mårkets bortfallande hos det underordnade verbet ; i bfrigt 

 intrader ingen som bålst forandring vare sig i ordfoljd eller 

 konstruktion. Ofvergången till direkt tal , finit modus , ar full- 

 ståndigt fri och foredrages alitid , då den underordnade satsen 

 år något långre, hvarvid ock ofta ett mente (af men, sågai for 

 fyllnads skull tillfogas vid satsens slut. 



T. ex. Nia orak'ren hordoko okai/ena? Dqrkefkoe menefa. 

 Hvart hafva invånarne i detta hus tagit vågen? Han sager tatti 

 de hafva rymt. Asamte jotoko senakan holan anjomket'a, jag 

 horde i går (att) de hafva alla gått till Assam (man kunde ock 

 hafva sagt: anjomket'qn jotoko senakana mente). 



Ind ir ekta f rågesatser såttas i finit modus och i 

 samma form, med samma ordfoljd som direkta frågor. Åfven 

 hår kan ett mente fur fyllnads skull tillfogas vid satsens slut. 

 T. ex. Kidiket'meae okatem calak'kana, han fragåde dig, hvart 

 du går [direkt: okatem calak'ka?ia]. Joton nelthikkak'a, jahåle- 

 kate rumkateko kidilinre thik thikin laidareak'a , goc mqnjhi 

 haram cedak'in hecakana mente. Jag ser noga efter allt. att. 

 då jag inspirerats och de fråga mig, jag må fullståndigt riktigt 

 kunna saga, hvarfor jag, den aflidna gamle hofdingen, har 

 kommit igått igen). 



Såsom furmedlande ett anforande brukas ofte banma, nåm- 

 ligen , och kathae ienkathae) , hvilket senare såvål sjålfståndigt 

 kan inleda, då det betvder »man sager«, som ock stå formed- 



