222 Ernst Heuman. 



utaf verb bildade substantiv, såsom nutum, namn (af num, nåmna), 

 eiohop', borjan (af ehgp, borjal, lutur, ora (af *lur, lyssna). 



Intet santalord borjar med mera an en konsonant; vid 

 uttal af fråmmande ord, som borja med två konsonanter, in- 

 skjutes en hjalp-vokal, som då den l sta konsonanten år s, alltid 

 blir i; t. ex. iskul (== engelska school), Ispen (= Spain). Skulle 

 ordet bbrja med tre konsonanter, behofves ytterligare en hjalp- 

 vokal efter 2 dra konsonanten. En dylik hjålpvokal inskjutes ock 

 inuti ordet (nåmligen det fråmmande), dår konsonantforbindelsen 

 år ovig att uttala. Man finner ock vid uttal af fråmmande (icke- 

 bengali) ord en benågenhet att utbyta dessas dentaler emot 

 motsvarande ce reb raler; sålunda uttalar santalen på foljande 

 sått: apostel, daktor (doktor), dJusmis (engelska dismiss, håmtadt 

 från domstolsspråket), padri, missionår (padri år den i Indien 

 gångse benåmningen på missionår, inkommen genom portugi- 

 serna), turuk = turk ; namnet Livingstone t. ex. blir Livinisfon. 



Ett santalord kan sluta på hvarje af språkets fulla vokaler, 

 diftonger, oaspirerade konsonanter och halfkonsonanter. Aspi- 

 reradt konsonantslut forekommer i några låneord från bengali, 

 såsom dukh (Udånde), sukh (vålfård), labh (vinst), qkh (socker- 

 roret) m. fl.; dock uttalar man åfven dessa oftast utan aspira- 

 tion, såsom duk, suk o. s. v. 



De flesta enkla santalord åro antingen monosyllaba eller 

 bisyllaba; de polysyllaba som finnas skola formodligen vid når- 

 mare undersokning befinnas vara utvidgningar af mono- eller bi- 

 syllab. stammar. Hår återstår ett fålt for intressanta under- 

 sokningar, som formodligen skola leda till upptåckande af flere 

 an de ofvan (pag. 221) angifna fem vågarne for ords utvidgning 

 och nybildning. Detta låter sig dock forst goras sedan ett 

 utforligt lexikon utarbetats. 



Hos bisyllaba spåras tydligt, att vid ordbildningen vokal- 

 kombinationen mellan respektive ultima och penultima skett i 

 ofverensståmmelse med ofvan (pagg. 150, 151) anforda ljudlagar. 

 Såsom faststående regel kan man iakttaga, att, då endera staf- 



