Uemærkningei nm Vedelspunp-SlciiPiie« I"k1 123 



sætning hertil udtalte jeg, længe l'6r nul jeg havde eller kunde 

 have nogen Anelse om, al de Navne, der findes i Indskriften, 

 tilhører historisk bekendte Personer, dels ;ii Vedelspang-Stenen 

 maatte henføres til Midten af del 10de Aarh., dels at Ind- 

 skriftens hele Karakter viste borl fra Danmark, men havde 

 besteml Tilknytning til en Række Ramtidige svenske Rune- 

 mindesmærker. Dm fandtes 1887 den nye Vedelspang-Sten, 

 som efter min Mening ikke blol beviste, al den tidligere kendte 

 Sten. saaledes som jeg havde formodet, tilhørte Midten af det 

 10de Aarh., men ogsaa paa fyldestgørende Maade løste Sporgs- 

 maalet om denne Stens Forhold til samtidige svenske Rune- 

 stene, idel Indskriften netop var ristet af en svensk Mand. 

 Dette — tror jeg uden l beskedenhed at turde sige — maa 

 vel kaldes en Triumf for Sprogforskningen af den Art, som det 

 kun sjælden falder i vor Lod at fejre. Ikke har jeg da i 

 mindste Maade byggel min Theori paa andel end rent objektive 

 Grunde. M de historiske Kendsgærninger langl senere paa 

 overraskende Maade bekræftede mine Antagelser baade med 

 Hensyn til Mindesmærkets Alder og dets Nationalitet, har natur- 

 ligvis kun kunnet glæde mig. <)ii jeg har ikke i den Anledning 

 behøvet, som Prof. M. siger, «at lægge den historiske Over- 

 levering til rette efter Mindesmærkernes formodede Kronologi«. 

 Tvært imod maa jeg vende dette Vaaben mod min kritiker og 

 sige, al del netop er ham, som til Fordel for en selvlavet 

 Historie (efter Prof. M. s Udtryk »die richtiger gedeutete geschicht- 

 liche (iberlieferungi)) vil øve Vold mod Monumenterne (efter 

 Prof. M.s Udtryk « die angenommene chronologie der denk- 

 måler ein wenig verschieben«). Men herimod nedlægger 

 Monumenternes Sprog og Skrift deres suveræne 

 Veto, og Prof. M. tager fuldstændig fejl, naar han (S. 32) 

 udtaler: «ich hin uberzeugt, dass W. selbst, wenn er meine 

 bistorische darlegung in der hauptsache sollte aceeptieren 

 konnen. in den runen- und sprachformen der beiden den kinaler 

 nichts linden wird, das die ansetzung derselben bald nach 915 



9* 



