126 Ludv. Wimmer. 



hold, som strax slog mig, og som afgorende henviste Vedel- 

 spang-Stenen til Aarhundredets sidste Halvdel, nemlig Brugen 

 af Runen a i Ordet aft. Rigtignok siger Prof. M. (S. 32): 

 «wann eine solche schreibung moglich gewesen ist und vvann 

 nicht. konnen wir gar nicht a priori wissen». Nej, dette kan 

 vi ganske vist ikke vide a priori : men Runologien er heldigvis 

 ikke nogen apriorisk, men i allerhøjeste Grad en Erfarings- 

 videnskab. Og naar jeg derfor ligesom ved Undersøgelsen 

 1 879 i Aften paa ny i Tanken lader hele Rækken af Runeind- 

 skrifter fra det 10de Aarh. drage forbi mig. saa har ikke et 

 eneste af alle de mange Mindesmærker, der med Sikkerhed 

 kan henføres til Tiden mellem 900 — 950, a for a i dette eller 

 lignende Tilfælde. Derimod viser denne Sammenblanding af de 

 lo Runetegn sig jævnlig paa Mindesmærkerne fra sidste Halvdel 

 af Aarhundredet. Særlig ét af disse Mindesmærker viser en 

 paafaldende Overensstemmelse med Vedelspang-Stenen , nemlig 

 den laalandske Skovlænge-Sten. som jeg netop havde undersøgt 

 faa Dage, for end jeg i Sommeren 1871) rejste til Slesvig. Nu 

 siger Prof. M. rigtignok (S. 32 Not. 3): «unser q in q/t hat 

 niehts gemein mit dem q fur a in qftin anf dem weit spateren 

 Skovlænger stein (Worm Monumenta Danica s. 263) mit punc- 

 tierten £-rnnen und monophthongiernng risjn stin, mil welchem 

 W. es noch in seiner Runenschrift s. 320 znsammenstellte». 

 For Prof. M.s egen Skyld vilde jeg ønske , at han ikke havde 

 skrevet denne Note : ti det gaar dog ikke an i vore Dage al 

 anføre Worm som Kilde for Runeindskrifter; dertil er denne 

 Kilde alt for plumret. Prof. M. vil sikkert faa et helt andet 

 Indtryk af Skovlænge-Stenens Indskrift, naar han kaster el Blik 

 paa den Tegning af Stenen, som er udført til mit Runeværk, 

 og som jeg herved har den Ære at fremlægge i Selskabet. Det 

 vil ses, at de punklerede Rimer kim findes paa Worms Tegning 

 og i hans Text, men ikke paa Stenen selv. og at \\ orm des- 

 uden har andre betydelige Fejl. Der er ikke ringeste Tvivl 

 om, at Skovlænge-Stenen tilhører sidste Halvdel af det 10de 



