Bemærkninger om Vedelspang-Stenenee Tid. 127 



Aarh.. og det er ikke blot i "Die Runenschrift« S.320, al jeg 

 har sammenstillet dens n n i v, med Vedelspang-Stenens aft. 

 Del samme har jeg gjort' S. 23 i Afhandlingen om Sønder- 

 jyllands historiske Runemindesmærker, og det gør jeg ogsaa i 

 Atten, og jeu ikke blot sammenstiller de to Mindesmærker, 

 men jeg linder, at Overensstemmelsen mellem dem er slaaende, 

 idet Skovlænge-Stenen rigtig har a i Navnet astarjir, hvor- 

 med Indskriften begynder, men urigtig i aft in, Vedelspang- 

 Stenen ligeledes rigtig har a i Navnet asfribr, hvormed 

 dm.- Indskrift begynder, samt i Forholdsordet a, men urigtig i 

 att. I alle andre Tilfælde bruger bægge Stene korrekt Kimen 

 a. Havde jeg altsaa fæstet Blikket alene paa denne Enkelthed, 

 maatte jeg utvivlsomt sætte Vedelspang-Stenen til sidste Halv- 

 del af det 10de Aarh.. og hermed vilde Formen baun for 

 ældre bau stemme godt. en Form, som dog var mig ganske 

 ubekendt fra danske Runestene, hvorimod den oftere forekommer 

 i s\enske Indskrifter, men rigtignok fra en senere Tid. Medens 

 saaledes baade a i aft og baun hver for sig kunde indeholde 

 en gyldig Grund til at sætte Vedelspang-Stenen endogsaa iangt 

 ned i sidste Halvdel af Aarhundredet , talte Indskriftens hele 

 Karakter og dens Rimeformer afgjort herimod. De sidste frem- 

 bød desuden Ejendommeligheder, som ellers var ukendte i 

 danske Indskrifter, men som strax viste mig Sammenhæng 

 med en Række mærkelige svenske Mindesmærker. Alle disse 

 Forhold betragtede under ét gjorde mig det snart klart, 

 at Vedelspang-Stenens Tid med et rundt Tal maatte sættes til 

 c. 950, skont den saaledes blev det ældste hidtil kendte 

 Runemindesmærke med a for a og med Formen baun for pau 

 |= pau s ii. At a netop kunde tænkes brugt i aft tidligere 

 end i andre Urd , har jeg søgt nærmere at paavise i min Af- 

 handling S. 23. 



De Betragtninger . som havde ledet mig til at fastsætte 

 denne Tidsbestemmelse, bekræftedes i alle Henseender ved den 

 1887 fundne Vedelspang-Sten, der ligesom den ældre havde 



