1 28 Ludv. Wimmer. 



aft for aft ved Siden af a sir i fir. Den nye Sten bragte tillige 

 efter min Mening de fuldgyldige historiske Beviser for Rigtig- 

 heden af min Tidsbestemmelse. At den nyfundne Sten med 

 sin — i Modsætning til den ældre — fuldstændig danske Ind- 

 skrift netop paa Grund af a i aft umulig kan sættes længer 

 tilbage i Tiden end til Aar 950, er for mig ganske utvivlsomt, 

 og jeg tilføjer: var Tidsbestemmelsen for alle vore Runeind- 

 skrifter saa sikker som for Vedelspang-Stenene , vilde der kun 

 være faa og smaa Vanskeligheder at overvinde ved deres kro- 

 nologiske Ordning. 



Men Prof. M. anfører endnu et Sandsynligbedsbevis for 

 Vedelspang-Stenenes højere Alder. Han siger nemlig (S. 31 f.): 

 «auf dem . . . kleineren Jællinger stein . . . sleht statt des 

 kiibl paubi des Glavendruper und unseres zweiten Wedelspanger 

 steins bereits mit monophthongierung kit bl fmsi. icli sehe 

 daher keinen grund, den W 'edelspanger stein. wie W. es tut, 

 lo — 20 jahre nach dem kleineren Jællinyer stein zu setzen 

 und nicht vielmehr umgekehrt ebenso viele jahre vor demselben.« 

 Denne Udtalelse afgiver et slaaende Bevis paa, hvilke Fejltagelser 

 man udsætter sig for, naar man i Steden for al rette Blikket 

 paa Helheden fortaber sig i Betragtning af en Enkelthed. Efter 

 Prof M.s Maade at slutte paa kunde man med langt »terre Ret 

 opstille følgende Sætning: »paa den storre Jællinee-Sten staar 

 ligesom paa Vedelspang-Stenen kubl hansi, o?i hægge Stene 

 bruger urigtig a for a. Jeg ser derfor ingen Grund til med 

 Wimmer at sætte Vedelspang-Stenen 30 Aar for den storre 

 Jællinge-Sten os ikke snarere samtidig med eller endogsaa 

 nogle Aar efter denne. » Baade Prof. M.s egen og min efter 

 hans Formel dannede Slutning er imidlertid lige falske. Det 

 er Monumentets Helhed og ikke en Enkelthed, hvorpaa det 

 kommer an ved Bedømmelsen, og Enkeltheden maa altid ses i 

 Lys af og i Sammenhæng med Helheden. For en overfladisk 

 Betragtning ser det unægtelig ret slaaende ud, naar Prof. M. 

 uden videre Betænkelighed anfører den mindre Jællinge-Stens 



