174 Fr. Meinert. 



gnosen for den saaledes udrensede Familie kom nu, 1. c. 8. B. 

 p. 177, til at lyde meget forskellig fra den oprindelige Familie- 

 Karakteristik, 1. c. 3. B. p. 154; men jeg skal for denne Sinde 

 afholde mig fra al nærmere Kritik og strax gaa over til den 

 anden og sidste Slægtsgruppe af Dytiscerne i indskrænket For- 

 stand, Dytiscini , hvortil Slægten Acilius hører, der er den 

 egentlige Genstand for denne Undersøgelse. 



Diagnosen, saaledes som jeg antager, at den for Øjeblikket 

 kan gives, lyder da saaledes : 



Dytiscini. 

 Prothorax conicus, medio constrictus, ntrinque deflexus; 



prosternum manifestum solidum vel bifidum. 

 Pedes articulis ternis ultimis ciliatis. 



Abdomen annulo septimo etoctavo fimbriis natatoriis ntrinque. 

 Cerci aut nulli , aut breves vel breviusculi, stiliformes vel 



lanceolati. 

 Antennæ et palpi articulis accessoriis aucta. 

 Labium retractum, mento brevissimo. 

 Maia maxillarum solida. 

 In larvis juvenilibns : 



Tarsi non ciliati, unguiculis inæqualibus. 



Abdomen annulo septimo ciliis natatoriis paucioribus aut 



nullis. 

 Antennæ quadriarticulatæ articulis nullis accessoriis. 

 Palpi maxillares triarticulati. 

 Palpi labiales biarticulati. 

 Spiracula solummodo in annulo octavo abdominis. 



Af denne Slægtsgruppe er foruden de tre fra gammel Tid 

 kendte Slægter Dytiscus , Acilius og Cybister (Trogus) ogsaa 

 Hydaticus undersøgt. For de spæde Larvers Vedkommende er 

 dog kun Dytiscus og Acilius undersøgt. 



Ved at sammenligne den her opstillede Diagnose med 

 Schiodtes vil det let ses, at den væsentlig stemmer med eller 



