206 Herman Moller. 



mig. Men paa historisk Omraade kunde det dog være, at en 

 eller anden Læser vilde erkende, at mine Anskuelser angaaende 

 vort Lands Historie i den første Halvdel af det 10de Aarh., 

 ligesom de sikkert bedre staar i Samklang med den historiske 

 Overlevering , saaledes muligvis ogsaa kommer den historiske 

 Sandhed nærmere end Prof. W.s historiske Fremstilling. 



I. 



Paa runologi sk Omraade har jeg kun brugt og kunnet 

 bruge saadanne Midler, som Prof. W. selv har givet os i Hænde. 

 Naar man vil forsøge , nærmere at bestemme Tiden for en 

 Runeindskrift fra det 10de Aarh., kommer det, foruden andre 

 i min Anmeldelse (S. 31 nederst) anførte Momenter, særlig an 

 paa Brugen af de to a-Runer, af hvilke den ene (a) betegnede 

 en ikke nasaleret, den anden (a) en nasaleret a-Vokal (a, æ, å). 

 Saalænge Nasaleringen stod ved Magt, forvexles de to Rune- 

 tegn ikke, men efter at Nasaleringen var opgiven og Lyden q 

 (q) var bleven til a (æ) , bruges de to Tegn iflæng, saaledes at 

 et ældre q [q\ kan skrives a, omvendt et ældre ikke nasaleret 

 a (æ) nu kan skrives med den Rune, der tidligere betegnede q. 

 I sin Bog «I)ie Runenschrift» S. 320 siger Prof. \Y. , at de to 

 Tegn begynder at blandes i det 10de Aarh. s anden Halvdel. 



I min Anni. (anf. Sted) bruger jeg nu dette Forhold, til at 

 fastsætte en terminus ad quem for Vedelspang-Stenene. Jeg siger: 

 'en terminus ad quem for Vedelspang-Stenene giver . . . den 

 Omstændighed os, at a og a holdes ud fra hinanden foran andre 

 Konsonanter end Nasaler (om aft s. nedenfor; et a eller a foran 

 Nasaler forekommer ikke paa nogen af de to Stene)'. Dermed 

 erklærer jeg altsaa, at naar vi foreløbig ser bort fra aft, hvilket 

 trænger til en særlig Forklaring, maa det konstateres, at a og a 

 ikke bruges i Flæng, og at Stenene altsaa tilhører den ældre 

 Periode, der holdt a og a ud fra hinanden. Den Omstændighed, 

 at der paa begge Stene foran Nasaler tilfældigvis hverken fore- 

 kommer et a eller a, gbr intet til Sagen, da allerede de ældre 



