210 Herman Møller. 



kvalitative Modifikation, som den w-holdige Nasalering plejer al 

 meddele a -Vokaler 1 ), gaar i samme Retning som den, a-Vokaler 

 plejer at faa som forste Bestanddele af w-Difthonger. Især foran 

 Labialer kunde nasalerede Vokaler og korte u-Difthonger meget 

 let forvexles, og lettest knnde dette ske foran den endnu bi- 

 labiale Spirant/. .Medens gæ w rwa 'gore 1 , der skreves kaurna 

 Is. Wimmers Runenschr. 327), mindre let kunde opfattes som 

 *gærwa i kunde det være vanskeligt at skelne imellem aP<pt (naar 

 <p betegner den med Underlæbe og Overlæbe udtalte Lyd) og 

 ce<pt. \ edelspang -Stenenes aft er altsaa et som ce<pt opfattet 

 æ n <pt. Jeg fortsætter i min Anmeldelse : 'Den Omstændighed, 

 at en andensteds med a-f- u betegnet Lyd her kunde gengives 

 ved a, der ellers var Tegn for nasaleret a, peger med Sikkerhed 

 hen paa, at Nasaleringen endnu ikke var opgiven". Umiddelbart 

 efter det anførte, hvor der altsaa var Tale om en Skrivemaade 

 med a for au (o: cp for o?"), følger i min Anm. en Sætning, som 

 Prof. AV. har løsrevet fra sin Sammenhæng og ladet udsige 

 noget, jeg aldrig har sagt, hvilket han derefter tilbageviser med 

 Styrke. Denne Sætning lyder: 'Naar en saadan Skrivemaade 

 har været mulig og naar ikke, kan vi slet ikke vide a priori'. 

 Min ærede Kollega lod mig her tale om Skrivemaaden a for a 

 og sige, at vi ikke a priori kan vide. naar en saadan Skrive- 

 maade aft for aft har været mulig. 'Nej', erklærer Prof. W, 

 S. 126 117), -dette kan vi ganske vist ikke vide a priori; men 

 Runologien er heldigvis ikke nogen apriorisk, men i allerhøjeste 

 Grad en Erfaringsvidenskab: . . . ikke et eneste af alle de 

 mange Mindesmærker, der med Sikkerhed kan henføres til Tiden 

 mellem 900 — 950', har 'a for a i dette eller lignende Tilfælde. 

 Derimod viser denne Sammenblanding af de to Runetegn sig 

 jævnlig paa Mindesmærkerne fra sidste Halvdel af Aarhundredet.' 

 Hertil skal jeg bemærke: Skont jeg ikke tror, at vor Viden ikke 



') sml. den Forskel, der (bortset fra Nasaleringen] bestaar imellem fransk 

 a oa an. 



