Bemsrkn. om Vedelspang-Stenenej Tid og de to Gnupaer. 213 



opererer mod mig fuldstændig som han vilde g6rc . hvis der 

 paa den ældre Vedelspang-Sten virkelig stod ank og jeg trodi 

 denne Form havde sal Stenen til c. ( .i"Ji). i den sidste Sætning 

 af åfsnittel S. 127 (18) bemærker Prof. \\.: 'Al a netop kunde 

 tænkes brug! i aft tidligere end i andre Ord, har jeg søgt 

 nærmere at paavise i min afhandling S.23'. Dersom han her 

 skulde mene el aft. der ikke har (let fjærneste med den senere 

 Denasalering at g6re, da det sKreves i en Tid, da de to Lyd 

 a Og a endnu holdtes noje nd Ira hinanden, saa har han 

 virkelig paavist, at a knude ta'iikes brugt i alt tidligere end a 

 tur a i andre Ord. .Men naar han i denne Sætning, som 

 Sammenhængen kræver, mener et at't, i hvilket den Denasa- 

 lering forst ytrer sig, der senere bevirkede Sammenblandingen 

 af de to Runetegn, saa er det en mærkelig Fejltagelse, naar 

 han tror at have paavist dette. 1 Festskriftet paa det anf. 

 Sted har han sngt at forklare den Kendsgerning, at aft kunde 

 skrives, medens Lydene a og a endnu holdtes noje nd fra 

 hinanden, og hans Forklaring gaar nd paa, at a i dette Til- 

 fælde betegner en Lyd, der paa Glavendrnp-Stenen vaklende 

 skrives a og an, zr-Omlyden af æ. At denne Skrivemaade 

 (æ for ""i forudsætter en intakt Nasalering, har jeg ovenfor 

 søgt nærmere at paavise 1 !. Hvis den givne Forklaring er rigtig, 

 hvad jeg ikke tvivler om, kan denne Skrivemaade ikke skylde 

 den i det I Ode Aarh.s sidste Halvdel indtrædende Denasalering 

 sin Tilværelse eller staa i nogen Forbindelse med den af denne 

 bevirkede Sammenblanding af de to Runetegn. Hvis For- 

 klaringen er rigtig, knnde aft for æ u ft ikke lettere skrives 950 



Ogsaa i Fald, sum Prof. W. antager, auft paa Glavendrup-Stenen be- 

 tegner 'nærmest øft', maa man sige. at, naar en Lyd der var 'nærmest 

 <>' i Begyndelsen af 10de Aarh. sum sikkert senere efter Monofthon- 

 geringen] kunde skrives a-f-u, saa har paa et Mindesmærke, der 

 stammer fra en Tid, da de to Lyd a og a endnu holdtes noje ml fra 

 hinanden, det q, hvis Lydværdi kunde forvexles med dette a-f-u, be- 

 tegnet et virkeligt nasaleret a. iSml. en Note, der \il lindes nedenfor i 

 Slutningen al' Afsn. I. om Monol'thongeringen af a 



