216 Herman Moller. 



jeg forgæves ventede at hore i lians Foredrag, paa hvad .Maade 

 lians Forklaring af af t og lians paa Grund af denne Form ud- 

 talte umulig kan forenes. 



Min ærede Kollega siger S. 124 (15), at mine Beviser er 

 'byggede paa en lang Hække Fejl, Misforstaaelser og overilede 

 Slutninger 1 . Hvis jeg skulde have misforstaaet hans Forklaring 

 af aft, burde han have paavist det, men den er der, som 

 sagt, bortset fra Henvisningen, i hans Foredrag ikke Tale om. 

 Hvis Forklaringen skulde være urigtig, hvad jeg ikke tror. vilde 

 det forst og fremmest være hans egen Fejl. At den Slutning, 

 jeg drager af hans Forklaring af aft, skulde være overilet, 

 benægter jeii bestemt, indtil han har bevist det: derimod kan 

 jeg ikke andet end anse hans egen Slutning, der indeholdes i 

 Ordet umulig, for overilet, i al Fald efter de af ham olfenlig- 

 gjorte Præmisser, og saa længe han ikke har meddelt andre 

 Grunde, der berettiger til hin Slutning. 



1 Forbigaaende kan det antydes, at der ved Siden af Prof. 

 W.s Forklaring af aft, som jeg i den Form, i hvilken jeg 

 ovenfor S. 209 f. har fremsat den, anser for rigtig, ogsaa kunde 

 tænkes andre Muligheder. En saadan Mulighed vilde være 



orntr. Aar 935 vilde jeg selv ikke vove at sætte Mellemperiodens Be- 

 gyndelse, men, vel at mærke, jeg anser overhovedet ikke denne her 

 som tænkelig fremsatte Forklaring af Skrivemaaden aft, men alene 

 den Forklaring, der ovenfor S. 209 f. er givet, for rigtig. 



En sporadisk Skrivemaade a for 'narrow vowel' indenfor den nasa- 

 lerende Periode med Tilsidesættelse af den ellers med denne kvalitative 

 Modifikation forbundne Nasalering vilde dog ingenlunde kunne betegnes 

 som umulig. Et (endnu ikke fuldstændig forklaret) au, om hvilket s. 

 Wimmer Die Runenschr. S 327 f., skrives, i en Tid hvor a og a som 

 nasaleret og ikke nasaleret Vokal holdtes ndje ud fra hinanden, paa 

 Ndrrenæraa-Stenen au i niaut (Die Runenschr. S 356 IL, sml. det gul- 

 landske iau — on. jé, jo): i dette Tilfælde kan a. saaxidt jeg ser, kun 

 betegne den kvalitative Modifikation af Vokallyden , der i det nasalerede 

 a var fremkaldt af Nasaleringen, men uden selve Nasaleringen. Ind- 

 skriften henføres af Prof. W. til Tiden e. 875 eller 850 ( Die Runenschr. 

 S. 304). Et saadant a for a i det 9de Aarh.s sidste Halvdel vilde Prof. 

 W. , hvis det ikke virkelig fandtes i denne Indskrift, uden Tvivl have 

 erklæret for 'umuligt'. 



