230 Herman Møller. 



og' bibeholdt dem, medens Moderlandet inaaske allerede begyndte 

 Monofthongeringen; Gorm og Thyre brugte, som fødte i det 

 9de \arh. (bortset fra den muligvis i England tilbragte Ungdom, 

 hvorom s. nedenfor), utvivlsomt Tvelydene . og deres Son 

 Harald Blaatand (født c. 910) har vistnok af sine Forældre lært 

 Sproget med Tvelydene og i saa Fald bibeholdt dem til sin 

 Død, og han kan have foreskrevet den yngre, storre Jællinge- 

 Stens Udseende ogsaa i Henseende til Sprogformen, forsaavidt 

 som han (ligesom en Mand nutildags kan gure sligt overfor 

 moderne Skrivemaader) kan have frabedt sig den moderne 

 Skrivemaade med Enkeltlyd 1 ). Derimod kan den ældre Jællinge- 

 Indskrift i sin Tid være bleven ristet af en ung Mand, født c. 

 915, der selv allerede brugte Enkeltlvdene \l. 



') Hvad angaar Sammenblandingen af Tegnene a og a paa Stenen kan 

 det. hvis det her som tænkeligt anførte skulde være rigtigt, meget godt 

 antages, at Kongen enten ikke har lagt Mærke til Skrivemaaden med a 

 for a, eller at den i mindre Grad har generet ham, eller at Runeristeren 

 kun m. H. t. Skrivemaaden med au har magtet at opfylde Kongens Be- 

 faling. At Runeristeren selv har udtalt Enkeltlyd viser den 'omvendte 

 Skrivemaade' i p au ru i [pyrvi): den korte y-Lyå, der stod det korte 

 o (som han skrev au i kaurua) nær, har han troet ogsaa at maatte 

 skrive difthongisk. 



-i Med Monofthongeringen af de lange Tvelyd gaar Monofthongeringen af 

 de korte Tvelyd, der af Prof. W. sum saadanne ikke anerkendes, Haand 

 i Haand. Hvad Prof. W. S. 129 (20) siger, at Skrivemaaden med u for 

 ældre au 'i Reglen' viser, at den gamle Tvelyd er bleven Enkeltlyd, 

 gælder ogsaa om Skrivemaaden med u for ældre au = kort Tvelyd 

 ir". Glavendrup-Stenens auft (o: æ"ft skrives uft (O: øft) paa den af 

 Harald Blaatands Hustru Tofa efter sin Moder rejste storre Sønder- 

 vissing-Sten (Wimmer, Runenschr. S. 245) og senere (medens gørwa 

 paa samme Søndervissing-Sten historisk skrives kaurua). Maaske 

 kunde de korte Tvelyd a u (f. Ex. i haPggwa 'hugge' med »--Omtyd) og 

 æ u for Monofthongeringen overhovedet ikke skrives u isml. Die Runen- 

 schr. S. 324). 



Til Opfattelsen af au i pau-n, pau-si paa Vedelspang-Stenene 

 som Tvelyd passer Skrivemaaden aft med Lydværdi cePft og Skrive- 

 maaden s i ktr i k u , s i k t r i u k med i , i u for den korte Tvelyd i u 

 (s. ovenfor S. 209): jeg siger, vel at mærke, ikke, at disse Skrivemaader 

 beviser Tvelyden (dersom i u var faldet sammen med y , i-Oml. af u, 

 kunde det ikke skrives anderledes end denne Lyd, men i u kunde ved 



