252 Herman Møller. 



noget Forsøg paa at bringe Formerne 'Harde-goiuf og 'Harde- 

 cnuth 1 i Overensstemmelse med hinanden og at identificere de 

 to Personer, taler ikke til Fordel for hans Ævne til rigtig at 

 kombinere Ting, der stammede fra forskellige kilder (at han 

 ikke besad den i nogen huj Grad, er fra andre Exempler be- 

 kendt) , men det taler i hoj Grad til Fordel for hans subjektive 

 Troværdighed imedens hans objektive Troværdighed i hvert 

 enkelt Tilfælde er afhængig af hans Kildes Ueskaffenhed, og af 

 hvorledes han forstod den: Kritik var ikke Adams, ligesom 

 overhovedet ikke Middelalderens stærke Side) 1 !. — Jeg antager 



r ) At vi ikke finder 'Hardegnod', men at Nasalen har skiftet Plads isml. 

 'Chund' IV 8 i God. 1 for 'Chnud' = Knut), hænger vist sammen med 

 den Tilbøjelighed, som har bestaaet i stor Udstrækning, til i mindre stærkt 

 betonede Stavelser, altsaa særlig i sidste Bestanddel af Sammensætninger, 

 at lade Akcenten falde paa 'Svarabhakti'-Vokalen, som naar f. E\. den 

 sidste Navnebestanddel -berht. -bort, med Svarabhakti -beraht, i frankisk 

 Dialekt bliver til -braht. I dansk finder vi det samme f. Ex. i de tal- 

 løse Stedsnavne , hvor oldd. thorp som sidste Led i Sammensætningen 

 er blevet til -thrup. 1 samme Retning som i *-gond linder vi denne 

 'Metathesis' i svagt betonet Stavelse f. Ex. i oldsvensk -hors ^on. hross) 

 (den samme Fremtoning, som naar bort i svagt betonet Stilling er op- 

 staaet af brot. Birghitta af Brig- o. s. v. . sml. Noreen i Pauls Grund- 

 riss I 488. At Svarabhaktivokal med den oprindelige Vokals Klangfarve 

 i og efter Vikingetiden i stor Udstrækning bar været tilstede, vidner 

 Runeindskrifterne om: imellem en Forlydskonsonant og følgende Nasal 

 eller Liquida foran den oprindelige Vokal, altsaa paa det Sted, der her 

 interesserer os, ser vi den i simipr = smfår, boropur — brolfur 

 paa en svensk Sten (s. Wimmer, Runenschr. S. 330). Naar Akcenten 

 falder paa Svarabhaktivokalen , maa den oprindelige Vokal falde bort: 

 lang Vokal var, fin - end Akcenten faldt paa Svarabhaktivokalen, i svagt 

 betonet Stavelse forkortet. Et Exempel, der nøjagtig svarer til *'Har5e- 

 kunt', som Sven Estridson har sagt. for f-kunut. -kuniit) -knut, ser vi i 

 Hamsforts Kildes 'Enni-gumpus' = 'Enni-gump' (= *-gunp) for '-giinup, 

 -gunnp) Enni-gniip = Gniip = Adams 'Chnob'. Formerne 'Harbe-knut' 

 og 'Harbekunt' forholder siy til hinanden nøjagtig som vi indtil den 

 Dag idag i utallige Tilfælde finder en fuldere Form og en yngre, mere 

 familiær Form af et Navn ved Siden af hinanden, og det er fuldstændig 

 begribeligt, at Kong Sven, der var en Fætter til den sidste Konge af 

 dette Navn og utallige Gange maa have hørt oh udtalt Navnet i sin Fa- 

 milie, ved at nævne sin Forfaders Navn har brugt den mere familiære 

 Form, som han var vant til at bore og bruse, medens Biskoppen ved at 

 nævne Kongenavnet har brugt den højtideligere fulde Form. 



