Bemarkn. om Vedelspang-Stenenes Tid og de lo Gnupaer. 253 



altsaa, al del var Hardeknud, der berøvede Sigerich Sigtrygg 



Riget, og al fOrsl efter Hardeknud hans S6n Gorm ble\ Konge 



af Danmark. De Ord, hvormed "kdam indleder -in Beretning 



l iO): 'Audivi au tern ex ore veracissimi regis Danorum Suein, 



c ii ni n u li i > s t i p ii I a ii i i li ii s aumeraret atavos snos', 

 kan ikke forstaas saaledes, al de kunde afgive ni Støtte for 

 Prof. W. s antagelse, = 'i umiddelbar Forbindelse med hvad 



han beretted i Gorm og hans Efterfølgere', men de to sidste 



Ord 'atavos sims* maa sigte til 'Hardegomf (= Hardeknud) og 

 hans Fader 'Suein': Sveo Estridson 'numeravit atavos suos 1 fra 

 disse. \aar Sven Estridson meddelte Adam, at Sigerich blev 

 faldet af Hardeknud Svensson, er det klart, at han ikke kan 

 have nævnt Olav og Chnob i Forbindelse med Hardeknuds Son, 

 og Sigericb i Forbindelse med Hardeknuds Sonneson, og at 

 han ikke kan have berettet om noget Sammenstød mellem 

 Olavs Son Chnob og Gorm, eller mellem Sigerich og Harald. 



Det Billede af Danmarks Historie i Tiden fra c. 89() til 

 c. 935, som jeg bar givet i min Anmeldelse S. 22 11'.. kalder 

 Prof. W. S. 123 04) for 'en selvlavet Historie'. Det væsenlige 

 af hvad jeg indtil nu bar sagt om Tiden fra 891 til Sigtryggs 

 Død, for saa vidt som det afviger fra Prof. W. s Fremstilling i 

 Festskriftet, er ikke 'lavet' af mig, men meddelt af Kong Sven 

 Estridson bos Adam. Og Tolkningen af -Hardegon' I 54 hos 

 Adam som 'Hardeknud' er, hvad den historiske Side af Sagen 

 angaar, ikke min -skonne Formodning' (S. 121), men et Re- 

 sultat, de af mig i min Anmeldelse anførte Historikere Dahl- 

 mann og Gustav Storm er naaet til. Paa mig, der rigtignok 

 ikke kan kaldes Historiker, passer altsaa ikke, hvad Prof. W. 

 S. 120 'lli har udtalt, at 'enhver Historiker, som i Fremtiden 

 optog dette uløselige, men netop derfor saare interessante 

 Sporgsmaal til fornyet Overvejelse, ifølge en den menneskelige 

 Natur iboende Trang ogsaa let vilde komme til et nyt Re- 

 sultat, som for barn naturligvis alene havde Sandsynligbedens 

 Præg'. 



