278 Ludv. F. A. Wimmer. 



standers egen Hegning. Jeg skal blot herimod stille den Kends- 

 gærning, at ikke en eneste af alle de Runeristere, der have 

 efterladt os Indskrifter fra første Hahdel af 10de Aarh. , og 

 som ellers have haft det allerfineste Øre for 

 .Nasalerne, nogensinde have følt en Næselyd i aft. der jo 

 forekommer i enhver Indskrift og uagtet de forskellige Skrive- 

 maader (aft. aift. anft) overalt har a, aldrig a, som 

 første Gang viser sig paa Vedelspang -Stenene. Prof. M.s 

 hele Udvikling om Udtalen af aft anser jeg for et filologisk 

 Kunststykke af samme Art, som naar han senere i sin Af- 

 handling fører et filologisk Bevis for, at Adam af Bremens 

 Hardegon staar for Hardegond. og at dette ganske simpelt be- 

 tyder Hardehmt. Dette har jeg og mange med mig anset for 

 en Umulighed, da Adam lige efter sit for os ubegribelige 

 Hardegon netop selv skriver Hardecnudth. For Prof. M.s Filo- 

 logi er det dog en smal Sag at klare denne Vanskelighed. 

 Han påaviser nemlig Bogstav for Bogstav, hvorledes det uden 

 alt Hexeri er gaaet til, at Adams Hardegon fd) og Hardecnudth 

 bægge maa betegne Hardeknut. Den første Form gengiver 

 nemlig Sven Estridsbns, den sidste en dansk Biskops Udtale af 

 >«a\net. og -Biskoppen har aabenbart talt med en mere ægte 

 dansk, Kongen derimod med en afvigende, maaske norsk-farvet 

 Aksent» ( ! ! ). Quod erat demonstrandum ! Det er dog ikke 

 første Gang, at det er lykkedes en lærd Mand at bevise for 

 meget. 



Ved Siden af disse Prøver paa rent filologisk — eller 

 rettere fonetisk — Lærdom har Prof. M. i den lange Note 

 S. 221 — 23 leveret forskellige ikke mindre værdifulde positive 

 Bidrag til Bedømmelse af den Methode , han bruger ved Fast- 

 sættelsen af Bunestenenes Kronologi. Med Hensyn til Skov- 

 længe-Stenen gik han i sin første Artikel, vildledet af Tegningen 

 hos Worm. ud fra, at den ikke blot havde Enkeltlyd for ældre 

 Tvelyd, men ogsaa stungne k-Runer. og han tilfojer nu: ■ hvilke 

 to Ting vilde karakterisere Indskriften som omtrent samtidig 



