Bemærkn. til Prof. Wlmniers afsluttende Bemærkninger. :',77 



S. 214 mange Gange. Men hvor den forekommer, bestrider 

 jeg min Kollegas Berettigelse lil al udtale dette 'umulig', 

 idet jeg søger al vise, al hans Tidsbestemmelse er byggel paa 

 t'n urigtig lingvistisk Forudsætning. Som Følge af ru Fejl i 

 Præmisserne Kan man selvfølgelig ogsaa tage fejl ved Bestem- 

 melse af Tidsgrænsen, fra hvilken (eller til hvilken) el 

 Mindesmærke Kan være skrevet, hvad Prof. W. ikke synes al 

 anse for muligt. For mig er altsaa denne terminus a quo '•*•"><• 

 for Vedelspang - Stenene slel ikke til. som den er det for min 

 ærede Kollega. Vi han ikke kan rykke sin Tidsgrænse opad 

 efter at have udtalt sit 'umulig', er en Selvfølge. I mine Ue- 

 mærkninger har jeg derfor ogsaa betragtet det som haabløsl al 

 (iverbevise li am (S. 205 L. i f. n., S. 235 L. 9). 1 min An- 

 meldelse, paa en Tid hvor Prof. W. havde sat Vedelspang- 

 Stenene til "Midten af det I Ode Aarli.' sans phrase og endnu 

 ikke havde udtalt sit 'umulig' kunde jeg- derimod endnu nære 

 et saadast flaab. Iler skrev jeg (S. 32): "Jeg er overbevist om, 

 at \\ immer selv, hvis ban skulde kunne akceptere min historiske 

 Udvikling i Hovedsagen, i de tvende Mindesmærkers Rime- og 

 Sprogformer ikke vil finde noget, der kunde forbyde at sætte 

 dem til kort efter 915 eller c. 920'. Dertil bemærkede min 

 ærede Kollega i Foredraget (S. 123): »Prof. M. tager fuldstændig 

 fejl, naar ban udtaler« dette. Heri havde ban Ret, men min 

 atcde Kollega bar med sine mange stærke Ord ikke formaaet 

 at overbevise mig om, at denne min Fejltagelse var et Fejlsyn 

 paa Sagen. Jeg troede, da jeg skrev hin Sætning, at Prof. W., 

 saalænge ban fastholdt sin Forklaring af Formen aft, selv- 

 følgelig ikke vilde afvise sin egen Forklarings 

 nødv e n d i g e F o r u d s æ t n i n g. Det er h e r i . at min Fejl- 

 tagelse laa. Længere neden for skal jeg begrunde det her 

 sagte. 



I Festskriftet S. 23, hvor Prof. W. med Rette afviste Lilje- 

 grens Rettelse af aui til ank for ank, der var akcepteret af 

 Rugge , erklærede han: nSkrivemaaden ank for ank i en saa 



