38Q Herman Moller. 



Vanskelighed ved at opfatte Ddjagtig« Ipaa en Tid, hvor den 

 nasalerede og den ikke nasalerede Lyd •endnu holdtes noje nd 

 fra hinanden'), skal have været et simpelt kort æ, den aller- 

 almindeligste Lyd! At Prof. W. allerede i Festskriftet S. 27 i 

 sin Gengivelse af Indskrifterne (som jeg anfører i min An- 

 meldelse S. 18 f.) begge Gange transkriberer Vedelspang-Stenenes 

 aft ved ceft, var naturligvis ikke undgaaet mig, men da jeg 

 umulig kunde tro. at den Lyd, som Runeristerne havde haft 

 Vanskelighed ved at opfatte nojagtig, efter Prof. W. s Mening 

 skulde have været et almindeligt æ. antog jeg, at en nojagtig 

 Lydbetegnelse for dette Ords Vedkommende her ikke var til- 

 sigtet; idet Prof. W. ikke ønskede med Bestemthed at definere, 

 hvilken hin vanskelige Lyd skulde have været. 



Altsaa Runeristerne skulde have haft Vanskelighed ved noj- 

 agtig at opfatte Lyden æ i æft. En saadan Antagelse trænger 

 selv til en nærmere Forklaring. Prof. W. henviser i Festskriftet 

 til, at der existerede to Former for Ordet, der i Reglen skreves 

 aft og auft log efter Monofthongeringen uft). Men denne 

 Kendsgerning er ikke tilstrækkelig til at forklare Prof. W.s An- 

 tagelse. Thi, existerede der to Former, saa havde Runeristeren 

 altsaa til Hensigt enten at skrive den ene, eller den anden Form 

 eller en Kontamination af begge. Dette sidste antager hverken 

 Prof. W., saavidt jeg ser (thi i saa Tilfælde kunde han ikke sige. 

 at a i aft "er Tegn for kort ce), eller jeg. Prof. W. antager 

 altsaa, at det var Runeristernes Hensigt at skrive Formen ceft, 

 der ellers skreves aft, og at det var denne Form. som de 

 havde Vanskelighed ved at opfatte nojagtig. i en Tid, hvor 

 Lydene æ og æ endnu holdtes noje ud fra hinanden. En For- 

 klaring kunde jeg nu nok tænke mig: ligesom palatale Kon- 

 sonanter let opfattes som udtalt ol; virkelig udtales med et 

 foregaaende medlydende ' '. saaledes kan bilabiale og labiali- 

 serede Konsonanter let opfattes som udtalt og virkelig udtales 

 med et foregaaende medlydende ". Dersom æet med bilabialt 

 <p som Følge heraf lød som æ u <pt, saa kunde Runeristerne let 



