Bemærkn ni Prof, Wlmmera afsluttende Bemærkninger. :;,si 



have Vanskelighed ved al opfatte aojagtig, hvilken Modifikation 

 af te- Lyden der hertes foran de! bilabiale /'. eller hvad del i 

 Grunden var, de hørte og udtalte imellem a& <»- /'. Mm i s.i.i 

 Tilfælde faldl denne Form efter min Mening sammen med den 

 anden Form ise anf. St. s. 209 og 230, Note 2), saaledes al del 

 ikke mere var Formen æft, men den Form, der kunde Bkrives 

 ;iu li. som Runeristerne vilde gengive, og dette antager Prof. W. 

 ikke. Prof. W.s antagelse trænger altsaa endnu stadig lil en 

 Forklaring. Saalænge han ikke fremkommer med en fyldest- 

 gørende Forklaring, maa jeg betegne lians Antagelse, at det var 

 det kurie æ i Formen "//, som Runeristerne havde haft Vanske- 

 lighed ved at opfatte nøjagtig, medens Lydene æ og æ endnu 

 holdtes noje ud fra hinanden, som i liujeste Grad usandsynlig. 



Men antaget, at denne Pro I'. W.s Forudsætning er rigtig, 

 saa bliver derfor lians -netop paa Grund af a i aft umulig' ikke 

 i højere Grad berettiget. 



Bvis Lydene a (ce) og a {æ) i Runeristerens Sprog var 

 faldne sammen, saaledes at a undtagen i aft skreves historisk, 

 og Prof. \\ . vidste, at denne Sammenblanding af Lydene a (æ) 

 og a(q?) foran andre Konsonanter end iNasaler begyndte Aar 950, 

 saa kunde han udtale sit 'umulig længer tilbage i Tiden end til 

 Aar 950'. .Men Prof. W. antager netop ikke, lige saa lidt som 

 jeg, at Lydene a (cp) og a [æ) i Runeristernes Sprog foran andre 

 Konsonanter end Nasaler var faldne sammen. Medens han i Fest- 

 skriftet med al ønskelig Tydelighed erklærede, at "aft ... ogsaa 

 kan findes i en Tid, da de to Tegn og Lyd endnu holdes noje 

 ud fra hinanden" [de eneste Mindesmærker med aft, smn 

 Prof. W. her kan have haft for Oje, er Vedelspang-Stenene], 

 udtalte han dette ikke tydeligt i Foredraget, og i sine 'Afslut- 

 tende Bemærkninger' siger han det heller ikke udtrykkelig, 

 men det fremgaar med tilstrækkelig Tydelighed og med Nød- 

 vendighed af hvad han her udtaler paa S. 280 f. Ingaaende 

 dette Punkt er min a-rede Kollega og jeg altsaa, forsaavidl som 

 det drejer sig om Vedelspang-Stenene, til min Glæde fuldstændig 



