Bemærkn. (il Prof. Wimmers Afsluttende Bemærkninger. 387 



al Monofthongerlngen og, h\is Skovlænge-Stenen virkelig havde hafl dem, 

 de Btungne fe-Runer vilde have karakteriseret Indskriften som tfdligsl 

 omtrenl samtidig med R&llestad-Stenene, Nogel andel end dette, nemlig del 

 sum min ærede Kollega Imødeg&ar, kan Jeg slel iUk<- have ment, da jeg dog 

 umulig bar kunnet antage, al alle Indskrifter med Btungne fc-Runer og 

 Monofihongering maatte være fra samme Aarti sum, eller omtrent samtidige 



med H&llestad-Stenene. At je^ ved en Fejltagelse er kom n til al udelade 



Ordet 'tidligst', har jeg erkendt, Baa længe som den 'lange Note' har værel 

 trykl og endnu nogel længere, og jeg har derfor fra den Tid del 15de Ark har 

 værel trykt, forudset min ærede Rollegas Indvending. 



Paa de øvrige •"> sider af sin Exkurs s. 279 284 Imødegaar Prof. W. 

 tre korte Sætninger paa 7 Linjer om Skovlænge-Stenen i Noten S. 223 

 L. 10— -i t. n. En Kausalsætning paa I Linje: 'da vi c. 980 paa den storre 

 Jællinge-Sten ser Denasaleringen gennemført', som Prof. W. imødegaar paa 

 2 Sider 280 f. , har han ladel udsige hundrede Gange mere, end der skuldi 

 ligge i den. Del har ikke kunnet falde mig ind med denne Sætning at \ille 

 sige, al Denasaleringen i del Aar, den storre Jællinge-Indskrift blev ristet. 

 har været gennemført hos alle og overalt paa det danske Sprogs Omraade, 

 som Prof. \Y. har forstaaet det, hvilkel foranlediger ham til at sige: «Del er 

 en mærkelig Forestilling, Prof. M. baade her og andetsteds i sin Afhandling 

 har dannet sig om Denasaleringen, idel han aahenbart tænker sig, at den 

 nasale Udtale af a har holdt sig urokket til hen imod Midten af det 10de 

 Aai hundrede og derefter i Løbet af et forholdsvis kort Tidsrum er fuld- 

 stændig opgivet«. Altsaa min ærede Kollega fremstiller her Sagen, som om 

 jeg ikke skulde have vidst, at Nasaleringen ikke havde holdt sig urokket 

 foran Nasaler, skimt han ikke kan have overset, at jeg udtrykkelig har frem- 

 hævet dette i min Anmeldelse S. 31 og i min Afhandling S. 206 og andet- 

 steds. Om -a i To- og Flerstavelsesord s. nedf. Dersom Prof. W. i fniste 

 eller eneste Stavelse anerkendte en Denasalering for 950 under andre Be- 

 tingelser end foran Nasaler, vilde han vel ikke have udtalt sit 'netop paa 

 ('.rund af a i a f t umulig'. Og at jeg ikke kan have haft den 'mærkelige 

 Forestilling', at Nasaleringen af a efter 950 'i Løbet af et forholdsvis kort 

 Tidsrum' fuldstændig er opgivet, en Forestilling, der fuldkommen svarer til 

 den. sum Prof. W. selv i Foredraget ytrede om Monofthongeringen, hvor han 

 mente S. 130, at hvis den mindre Jællinge-Stens pusi, «som Prof. M. over- 

 ilet forudsætter, betyder posi, følger det af sig selv, at . . . Vedelspang-Stenens 

 pau si maa have samme Betydning", fremgaar af hvad jeg S. 229 f. 231 be- 

 mærker om Lydovergange og af hvad jeg S. 230 Note 1 antyder om, at Koiii.' 

 Harald Blaatand, der rejste den storre Jællinge-Sten , selv uden Tvivl har 

 lastholdt Nasaleringen til sin Død. Jeg har med hin Sætning kun ment, at 

 Denasaleringen i det Aar, den storre Jællinge-Sten blev rejst, sikkert var 

 gennemført hos den ene Mand, der paa Kongens Befaling ristede Runerne, 

 ihvorvel jei' selvfølgelig har antaget og antager, at Denasaleringen foruden 

 hos ham ogsaa nok har været gennemført lios nogle andre. 



At Prof. W. nu efter Tilgivelsen af sin Bog 'Die Bunenschrift' (1887) 

 har forandret sin Anskuelse om Betydningen af Runen a paa den storre 

 Jællinge-Sten og samtidige Mindesmærker, hvilkel ikke kunde være mig be- 



Overs. over D. K. D. Vidensk. Selsk. Forli. 1893. 26 



