39(1 Herman Moller. 



Part. her hvor det ikke drejer sig om selve de runologiske Kendsgerninger, 

 men om deres lingvistiske Bedommelse . indtil videre har mere Tiltro til 

 'Die Runenschrift's Forfatter. 



Min ærede Kollega siger S. 278, at jeg i den lange Note S. 221 — 23' leverer 

 forskellige 'værdifulde positive Bidrag til Bedommelse af den Methode', som 

 jeg bruger ved Fastsættelsen af Runestenenes Kronologi'. Han skriver 

 'Runestenenes' Kronologi, som om jeg, der er Filolog paa et andet Omraade 

 og Lingvist, nogensinde havde udgivet mig for Runolog, eller som om jeg 

 var en Konkurrent, der betragtede 'Fastsættelsen af Runestenenes Kronologi' 

 som sin Opgave. Jeg har ikke anmeldt min ærede Kollegas Festskrift som 

 Runolog. Kan man ikke som Lingvist og Filolog uden at være Runolog 

 finde en lingvistisk eller en historisk Fejl i et runologisk-historisk Værk' 

 Er det min ærede Kollegas Mening, at man uden at være Runolog ikke maa 

 anmelde et af hans Værker, undtagen ubetinget rosende imin Anmeldelse 

 var baade anerkendende og rosende, kun ikke ubetinget rosende: en saadan 

 skriver jeg overhovedet aldrig), og at man ikke, saaledes som jeg har gjort 

 det, maa tillade sig at ytre og med historiske Grunde og saavidt muligt 

 ogsaa med runologiske Grunde, stotte en afvigende historisk Opfattelse? 1 

 Slutningen af sin Artikel S. 284 stiller Prof. W. Sagen paa Hovedet, idet han 

 taler om min 'Tidsbestemmelse' og mine »derpaa byggede historiske Slut- 

 ninger". Prof. W. selv som Runolog har bygget historiske Slutninger paa 

 en runologisk Tidsbestemmelse: jeg. som Ikke-Runolog, har aldrig gjort og 

 vilde aldrig gore sligt. Hvad jeg har gjort, er omvendt at bygge en Tids- 

 bestemmelse paa historiske Slutninger. Prof. W. vil nu S. 282— 4 'gennem 

 et enkelt Exempel', nemlig Skovlænge-Stenen, som jeg kun har herort. fordi 

 jeg af den anførte Grund ansaa det for min Pligt, vise Forskellen mellem 

 sin og min Methode. Paa det rent runologiske Omraade. d. v. s. overalt hvor 

 det kommer an paa Kendskab til runologiske Fakta, anerkender jeg selv- 

 følgelig Prof. NV. s Overlegenhed, hvad jeg ikke gor paa det almen-lingvistiske 

 og det historiske Omraade. En Videnskabsmand, der som Prof. W. paa et 

 bestemt Omraade véd uden Sammenligning mere end alle vi andre, kan nok 

 paa dette Omraade sige det, som han vil sige S. 283 t . paa en anden Maade 

 end han gor. Han har maaske selv ingen Forstaaelse for den Uretfærdighed, 

 som han negaar ved S. 284 at nedsætte, hvad han kalder min Methode. uden 

 at tage Hensyn til, at vi andre, Ikke-Runologer. forst naar hans Runeværk 

 foreligger, kan vide saa meget, som han i dette vil have nedlagt af sin 

 Viden, og at vi indtil den Tid ikke kan have det Kendskab til runologiske 

 Fakta, som man selv onsker. Prof. W., der al' samtlige danske Runemindes- 

 mærker har Tegningerne paa sit Studereværelse, kan maaske slet ikke fore- 

 stille sig. hvor uhyre vanskeligt det i mange Tilfælde kan være for os andre. 

 ja undertiden umuligt, at faa fat i en Gengivelse af en Runeindskrift, som 

 kunde være af Vigtighed for en og som man onsker at bruge. I mange Til- 

 fælde kan man . selv om man har faaet fat i en Gengivelse af en Rune- 

 indskrifts Ordformer, dog ikke opnaa nogen Kundskab om Indskriftens ydre 

 Habitus og saadanne ydre Omstændigheder, som Skilletegnenes Form og 

 Stilling, Ting som Prof. W. med Rette erklærer for vigtige. Hvis Prof. W. 

 vilde tage tilbørligt Hensyn hertil, tror jeg ikke. han vil kunne paapege 



