394 Herman Muller. 



Vf h\ilkc Grunde gjorde jeg del? For de historiske Mindesmærkers Skyld, 

 der er fra c. 980, den storre Jællinge-Sten og Stenene fra Hallestad og Sjo- 

 rup. l fordi Sjorup -.Stenen og den første Hallestad - Sten , altsaa to af de 

 lire samtidige Stene, allerede har en stungen k-Rune. Da der paa den l'ore- 

 gaaende S. 222 i samme Note havde været Tale om disse stuiigne Runer, 

 omtalte jeg dem ikke igen S. 223. 2) fordi ligesom den storre Jællinge-Sten 

 ogsaa Sjorup-Stenen og to af de tre Hallestad-Stene blander Tegnene a og a. 

 Sjorup -Stenen har filaga, den anden Hallestad- Sten stata, den t'orste 

 Hallestad -Sten a for a i as kil. De nævnte Former ligesom den storre 

 Jællinge-Stens kristn a og salt bedomte jeg nøjagtig som 'Die Runensehrift' 

 s. 320—3. Jeg har anf. St. i Noten kun antydet det her anforte: at min 

 ærede Kollega har saa meget et udsætte paa min Note, skyldes vistnok tildels 

 den Omstændighed, at jeg ønskede at gøre den 'lange' Note saa kort som 

 muligt. 



Hvorledes er nu Prof. W. naaet til sit afvigende Resultat.'' Hvor der er 

 Tale om de stungne k-Runer, S. 279. undlader han at tage Hensyn til Sjorup- 

 Stenen , fordi jeg i min Note S. 222 for Korthedens Skyld kun havde nævnt 

 Hallestad-Stenene, ikke den fra dem uadskillelige Sjorup-Sten, som jeg selv- 

 følgelig indbefattede under Retegnelsen 'Hallestad-Stenene'. Det virkelige 

 Forhold, at 2 af de 4 samtidige Stene har et punkteret k, bliver saaledes 

 hos ham til 1 af 3, idet han skriver: «Det stungne k viser sig nemlig for 

 første Gang paa Hallestad-Stenene, men saa sporadisk, at vi paa alle tre 

 Stene med de forholdsvis lange Indskrifter kun moder det en eneste Gang, 

 nemlig i Ordet aigi paa den storste Sten, medens vi i alle andre Tilfælde 

 linder k uden Punkt". — Dette er imidlertid uden Betydning for Resultatet. 

 Af Betydning for Prof. W.s Resultat er derimod følgende to Punkter. 1) Han 

 har. som vi har set, uden at han meddeler det. forandret sin Mening angaaende 

 Betydningen af a paa den storre Jællinge-Sten, Hallestad-Stenene og Sjorup- 

 Stenen. Som Folge heraf tinder han S. 281 paa Hallestad -Stenene 'ikke 

 en eneste virkelig Afvigelse fra den gamle Regel'. askil paa 

 den storste Hallestad -Sten skal nemlig være en »rent tilsyneladende" Und- 

 tagelse, «da den skyldes en forandret Udtale af Navnet«. Netop: Nasaleringen 

 var opgiven (Die Runensehrift S. 320 § 3), thi en anden kvalitativ eller 

 kvantitativ Forandring af Vokalen (smst. jjj 2) kan her ikke komme i Be- 

 tragtning. F'or mig er dette netop quød erat demonstrandum. 



2) Afvigende fra det Princip, som han ellers følger ved sine runde Tal, 

 sætter Prof. W. i sine 'Afsluttende Bemærkninger' Hallestad -Stenene (med 

 Sjorup-Stenen) til c. 985 i Stedet for til e. 980: han plejer nemlig ellers (for 

 det 10de Aarh.) kun at regne med hele Aartier (og for Tiden fra G00 til 

 900 med Fjerdedele af et Aarhundrede). Sml. S. 129. F. Ex. Danevirke- 

 Stenen, der tidligst kan være rejst i Efteraaret 995, sætter han ikke til 

 c. 995, men til c. 1000. (Anf. St. siger han: «at jeg nu med de historiske 

 Kendsgærninger for Oje i Steden for «omtr. 1000" tror at kunne sætte 996, 

 synes mig kun at tale til Fordel for mine runde Tal«. Dersom han her kun 

 skulde mene til Fordel for Brugen af runde Tal i Stedet for ikke runde, saa 

 trænger den vel ikke til nogen Apologi, men hvis han. fordi Tidsbestemmelsen 

 c. 1000 for Danevirke-Stenen, taget som rundt Tal. var rigtig, gor Krav paa. 



