396 Hernian Moller. 



de af ham anførte Momenter virkelig er saadanne Tilknytningspunkter, hvad 

 beviser de saa? Naar af 5 omtrent samtidige Mindesmærker (storre Jællinge- 

 Sten , Hallestad-Stenene, S j or up - Stenen) ét ikke som de andre 4 blander a 

 og a, og det samme Mindesmærke ikke som to andre samtidige Mindesmærker 

 har en stungen k-Rune, saa er for mig ét af to med Nødvendighed Tilfælde. 

 Enten er det rent tilfældigt, at den tredie Hallestad-Sten, idet den har fast- 

 holdt den historiske Orthografi i asbiurn og det historisk rigtige a i andre 

 Ord, ikke udviser noget a for a eller omvendt, medens den vilde have haft 

 saadanne, hvis Indskriften havde været længere. Eller vi maa konstatere, 

 hvad der ogsaa a priori er sandsynligt, at de 5 Mindesmærker, om end 

 faktisk omtrent samtidige, dog theoretisk repræsenterer en forskellig Tid, at 

 altsaa den ene Sten er theoretisk ældre, d. v. s. at dens Runerister for- 

 modentlig var ældre end de Mænd, der ristede de andre Indskrifter, eller at 

 han i al Fald tilhørte en ældre Skole. Jeg antager indtil videre som det sand- 

 synligste dette sidste, og hvis Skovlænge-Stenen udviser Tilknytningspunkter 

 til denne Sten, saa slutter jeg, at ogsaa Skovlænge -Stenen sandsynligvis 

 theoretisk er ældre end 980, medens den faktisk nok kan, men aldeles 

 ikke maa have været samtidig med Hallestad -Stenene. Er det ifølge sin 

 Methode, at Prof. W. ikke tager Hensyn til, at 4 eller 5 faktisk samtidige 

 Stene theoretisk kan og efter al Sandsynlighed maa være Repræsentanter for 

 en forskellig Tid, og dekreterer, at, da Hallestad-Stenene faktisk er fra c. 985 

 (ifølge ham), derfor Skovlænge-Stenen faktisk maa være fra samme Tid? 



Hvad anfører Prof. W. da som Bevis for, at Skovlænge -Stenen og den 

 tredie Hallestad -Sten maa henføres til samme Tid? Hans forste Grund ser 

 vi her bort fra, da dette er den Forudsætning, som jeg var gaaet ud fra 

 m. H.t. Skovlænge- Stenens aftiR. Den anden Grund beviser i den Form. 

 hvori han har fremsat den, intet (sml. ndf.): den Omstændighed, at paa den 

 ene Side Monofthongeringen af den gamle Tvelyd skrives a paa Skovlænge- 

 Stenen i rasp i, medens paa den anden Side det korte e i paki (= -f)ec)i'\ 

 paa Hallestad-Stenen skrives a, hvilket sidste ifølge Die Runen schrift S. 319 

 allerede forekommer paa langt ældre Stene, kan umulig bevise, at begge 

 Stene maa henfores til samme Tid , hverken faktisk eller theoretisk. Den 

 fjerde Grund, at Hallestad- Stenen har iftiR, Skovlænge-Stenen samme -iR i 

 aftiR, vilde kun kunne bevise, hvad det hos Prof. W. skal bevise, hvis han 

 kunde sige os, at dette -iR forst har været til fra 981 (efter den storre 

 Jællinge- Sten) , men da dette -ilt uden Tvivl ikke er opkommet i et og 

 samme Aarti i alle Landets Egne, men i nogle Egne maa have været ældre 

 end i andre, kan det ikke bevise meget. Den tredie Grund er, at begge Stene 

 har pas i for ban si foran Skilletegnet ved Slutningen af den forste Linje: 

 dette kan være af Betydning, men for at man rigtig kan værdsætte det, 

 burde Prof. W. have tilføjet, om det er udelukket, at pasi: for hansi: ved 

 Slutningen af Linjen i det specielle Tilfælde paa den ene eller anden Sten 

 kan bedommes saaledes, som han selv S. 129f. vil bedomme den mindre 

 Jællinge-Stens pusi for pausi foran Skilletegnet ved Slutningen af en 

 Linje. Det vigtigste af, hvad Prof . W. anfører, synes mig at være, hvad han 

 tilføjer om Brugen af Skilletegnene. Men da Hallestad-Stenen ifolge Prof. W.s 

 Gengivelse ikke har noget Skilletegn i Begyndelsen af den ny Linje, medens 



