Bemærkn iil Prof Wlmmera afsluttende Bemærkninger. :', < .)7 



Skovlænge -Stenen har Skilletegne! Foran alle Linjer, Indskrænker den spe- 

 cielle Overensstemmelse Imellem Stenene >iu til Skilletegne) i Begyndelsen 

 af Indskriften (Skilletegn foran og ved Slutningen af Linjerne har ogsaa alle- 

 rede den danske Vedelspang-Sten pas Bagsiden). 



leg anerkender, al Skovlænge-Stenen k;in være samtidig med Hållestad- 

 Stenene (c. 980 Hvad del sidste Punkl angaar, Baa anerkender Jeg, !i\;ul 

 Prof. W. ikke gor nogen Bemærkning om, ;it saadanne ydre Ting, s Skille- 

 tegnenes stiiiiiii.' og Form kun være af særlig Vigtighed iil Bestemmelse af 

 et Mindesmærkes faktiske Tid. I Henseende til Rune- og Sprogformer', 

 skic\ j( u i min Anmeldelse (sml. 'Bemærkninger 1 S. 226), \il en Runerister 

 paa •')•"> Aar i del væsentlige endnu forfærdige en Runeindskrift efter samme 

 Methode, som han fulgte 30 Aar tidligere i 25 Aars Alderen. Jeg undlod 

 med Forsæl al tilfdje i Henseende til Mindesmærkets ydre Habitus'. I Hen- 

 seende til saadanne ydre Ting som Skilletegnenes Stilling og Form kunde 

 en gammel Runerister nemlig aabenbarl langl lettere adoptere sin Tids Mode 



end med lleiisvn til Skrh emaaden. Ihad angaar Prof. W.S anden (iinnd. 



saa frembyder Sjorup-Stenen et nojagtigere Sidestykke (aki) til Skdvlænge- 

 Stenens ras]) i. end den af Prof. W. anførte Form paa den tredie Hålle- 

 stad-Sten. 



Alt hvad Jeg s. 2':'> i Noten bemærkede om Skovlænge-Stenen, var, s 



gentagne Gange sagt, skrevet mider den Forudsætning, at Runeristeren, und- 

 tagen i Slutningen af Flerstavelsesord og foran Nasaler, havde bevarel den 

 ældre Nasalering i Sproget, og al Formen qf ti R maatte særlig forklares 

 ligesom Vedelspang-Stenenes alt. Men Jeg tror, at denne Forudsætning har 

 været urigtig. 



Da nemlig den danske og den svenske Mand, der ristede Vedelspang- 

 Indskrifterne , uden Tvivl ikke begge uafhængige af hinanden har skrevet 

 aft, men den ene for dette Ords Vedkommende har adopteret den andens 

 Skrivemaade, saa har Formen aft paa begge Vedelspang-Stene ikke Værdien 

 al' to Exempler, men kun af et enkelt Exempel for denne Skrivemaade, i 

 Lighed med Formen niaut c. 875. At denne Skrivemaade, der ikke var 

 fremkaldt af en Lydlov, kunde fortsætte sig som historisk Skrivemaade. er 

 ikke megel sandsynligt. Og som ikke-historisk Skrivemaade (undtagen naar 

 den havde indfundet sig sum Følge af Denasaleringen) kan Skrivemaaden 

 med a langt mindre let forklares for Skovlænge -Stenens Tid efter Mono- 

 fthongeringen end for Vedelspang-Stenenes Tid for Monofthongeringen. 



Ligesom af de 5 historiske Runemindesmærker fra c. 980 (storre Jællinge- 

 sten . Hållestad-Stenene , Sjorup-Stenen), for mig, ligesom for 'Die Runen- 

 schrift's Forfatter, i Modsætning til Prof. W.s nuværende Opfattelse, sikkert 

 fire blander a og a som Følge af, at Runeristeren (enten i alle Tilfælde, 

 hvad jeg antager for den storre Jællinge - Sten , eller kun i bestemte For- 

 bindelser) udtalte et ældre a som a. saaledes er det tilsvarende Ogsaa for 

 Skovlænge - Stenen det sandsynligste. Den Mand. der ristede Skovlænge- 

 Indskriften, har vistnok (bortset fra Flerstavelsesords Udlyd og Stillingen 

 foran Nasaler, hvor Nasaleringen tidligere var forsvunden] i Stillingen foran 

 stemmeløs Spirant 4 stemmeløs Muta udtalt ældre nasalerel Vokal som ikke 

 nasaleret det samme antager jeg om den Mand. der ristede Runerne paa 



