398 Herman Møller. 



den storstc Hållestad-Sten, der er rejst af as kil etter Toke Gormsson), men 

 i Navnet qstarpr er den historiske Skrivemaade bibeholdt: som Følge heraf 

 kunde ogsaa Ordet aftiR skrives med a. — Hermed vender jeg tilbage til 

 den Anskuelse m. II. t. Skoylænge - Stenens aTtiu, som jeg havde, da jeg 

 skrev min Anmeldelse. (Mindesmærket er, hvis det formodede er rigtigt, 

 Iheoretisk ældre baade end den storre Jællinge-Sten efter min Opfattelse, 

 og end den storste Hållestad-Sten og Sjorup-Stenen, idet disse sidste allerede 

 har en stungen k-Hune.) 



Hvis det har forholdt sig som jeg formoder, saa har Skovlænge-Stenens 

 aftiR lige saa lidt at gore med Vedelspang -Stenenes a,ft, som den storre 

 Jællinge-Stens au i paurui c. 980 har at gore med Norrenæraa-Stenens qu 

 i niaut c. 875, og saa er SporgSmaalet om Skovlænge -Stenens Tid uden 

 Betydning (eller kun i negativ Henseende af Betydning) for Sporgsmaalet om 

 Vedelspang-Stenenes Tid. 



Men hvorfor har min ærede Kollega, naar han 'gennem et enkelt Ex- 

 empel' vilde vise Forskellen mellem sin og min Methode, ikke hellere valgt 

 Vcdelspang- Stenene? Disse kender, som jeg S. 230 i en Note har søgt at 

 gore sandsynligt, endnu ikke noget til Monofthongeringen. den Lydovergang 

 der er saa meget ældre end Denasaleringen foran andre Konsonanter end 

 Nasaler. Som Skilletegn bruges paa dem ikke , ligesom paa Skovlænge- 

 Stenen, to 'runde' Punkter, men den svenske Vedelspang-Sten har 'en enkelt 

 Gang en usædvanlig lang Streg, ellers to (som oftest langagtige) Punkter' 

 (Festskr. Hi), den danske 'overalt to langagtige Punkter' (smst. 19), o. s. v. 

 Og dog skal den Grænse, inden for hvilken Prof. W. rent theoretisk bevæger sig 

 med Hensyn til disse Stenes Tid, falde 'mellem 950—1000', saaledes at Vedel- 

 spang-Stenene 'i værste Tilfælde' (S. 277) kunde være fra Aar 1000! Hvorfor 

 påaviser han da ikke den uhyre Forskel f. E\. imellem den mindre Jællinge- 

 Sten og den danske Vedelspang-Sten, naar en saadan er tilstede? Han har, 

 foruden den svenske Vedelspang -Stens paun, der ikke kan bevise noget, 

 aldrig offentlig anført noget andet end Formen aft, der, som han selv og 

 som jeg har forklaret den, for 935 eller 920 er lige saa 'umulig', som For- 

 men niaut for 875. 'Devise', som Prof. W, S. 277 siger, at Vedelspang- 

 Stenene tilhorer sidste Halvdel af 10de Aarh., kan han, hvad han ikke tilfojer, 

 kun under den Forudsætning, at Skrivemaaden aft er en Følge af De- 

 nasaleringen, men ikke, naar hans Forudsætning er urigtig. 



Som tilstrækkelig tydelig udtalt i mine 'Bemærkninger' S. 235 

 er det runologiske Sporgsmaal for mig af underordnet Betyd- 

 ning, det historiske Sporgsmaal Hovedsagen. At det for 

 Prof. W. som Runolog maa forholde sig omvendt, er en Selv- 

 følge. 



Men naar min ærede Kollega i Indledningen til sine "Af- 

 sluttende Bemærkninger' S. 275 siger: »Saavel Prof. M.s som 

 mine historiske Resultater staa og falde med de Tidsbestem- 



