Bemsrkn. til Prof. Wlmmers Afsluttende Bemærkninger, 399 



melser, \i have fastslaael for Vedelspang-Stenene », saa tager 

 han heri fuldstændig fejl. Mine historiske Resultater er 

 som ovenfor S. 390 bemærket, aldeles ikke byggede paa nogen 

 runologisk Tidsbestemmelse. For mk stiller Sagen sig omvendt 

 saaledes, at hvad enten jeg har Ret eller Uret med Hensyn til 

 del runologiske Spdrgsmaal, saa kan Prof. W.s historiske Frem- 

 stilling dog derfor aldrig nogensinde blive rigtig. 



Min Hovedsætning er. at 'Hardegon, Qlius Suein 1 , iler be- 

 røvede 'Sigerich' Riget, har været Gorms Fader og Forgænger 

 Hardeknud. Il\is denne Sætning er rigtig, saa har følgelig 

 Sigerichs (umiddelbare eller middelbare) Forgænger 'Chnob 1 

 (Onupa I) været ældre end Bardeknuds Sons og Sonnesdns 

 Samtidige og Modstander 'Chnuba' = 'Gnupa' (II), med hvem 

 Prof. W. identificerer ham. Min Hovedsætning kan, som jeg 

 har bemærket S. '212 . allermindst gendrives med rnnologiske 

 Midler. Hvordan Prof. W. alligevel kan tro med sine rnno- 

 logiske Midler at kunne kuldkaste hin Sætning, er mig ufor- 

 staaeligt. Hvis \ edelspang-Stenene, som Prof. W. antager, 

 skulde være fra 950 eller yngre, saa er dermed ikke gendrevet 

 og kan ikke gendrives min Paastand om, at Gorms Fader 

 Hardeknud har fældet 'Chnob's (Gnupas) umiddelbare eller 

 middelbare Efterfølger 'Sigerich': Stenenes Gnupa har, hvis 

 Prof. W.s Tidsbestemmelse er rigtig, selvfølgelig været Widu- 

 kinds 'Chnuba' = Gnupa II og Stenenes Sigtrygg dennes Son. 

 Min Sætning kan, som jeg har sagt, overhovedet ikke gendrives 

 med filologiske Midler. Prof. W. , der affærdiger det historiske 

 Sporgsmaal i 15 Linjer (S. 278), gør heller intet alvorligt Forsøg 

 derpaa: han nøjes med at latterliggøre min Forklaring af 

 'Hardegon' som Hardeknud og kalde den for et 'filologisk 

 kunststykke' (som om ikke hans egen Forklaring af 'Hardegon, 

 filius Suein' som ilaroldus, pater Suein' = Harald Blaatand 

 var et langt større filologisk Kunststykke!). Min ærede Kollega 

 kan dog ikke før Alvor tro, at min Hovedsætning falder for to 

 Udraabstegn og hans nQuod eral demonstrandum ! » , som han 



