ningen af iMamluksullanernes Uerredømme som et Stridsæble 

 imellem Persien og Tyrkiet, i det første Land var med Be- 

 gyndelsen af det 16de Aarh. Dynastiet Safi kommen til Magten, 

 hvis Sultan, efter al Sandsynlighed Ismail, der med et alminde- 

 ligt, fra Persernes Hovedbedækning laant Øgenavn kaldes «Kizil- 

 båsch, o: Rødhoved'), havde udfordret den næstsidste Mamluk- 

 sultan Qansuweh al - Ghuri i et Par Vers, der leilighedvis med- 

 meddeles i Commentaren : 



"Sværd og Dolk er vor Vellugt; bort med Narcisser og 

 Myrte 1 » 



»Vor Lædskedrik er vore Fjenders Blod, vort Bæger deres 

 Hjerneskal.« ^). 



Den herfra truende Ulykke synes foreløbig at være bleven 

 fjernet, men kun for at følges af en langt værre: Tatarernes 

 eller Tyrkernes Erobringstog, som Forfatteren beskriver med de 

 Ord: «næst efter Antichristens Komme, den værste 

 Ulykke, der kan ramme Islam«. I Indledningen til det 

 her foreliggende Digt siger da Forfatteren om sig selv: « Tidens 

 "Trængsler have ramt denne Bogs Forfatter og Sorgens Pile 

 "have saaret ham, saa at han, ensom og forladt med Himlens 

 "Stjerner til sit Selskab og et Maal for alle Slags Ulykker, ud- 

 ogyder Tnarer over sine tabte Venner og kun haaber paa Ti- 

 "dernes Forandring. Taalmod under Tidens Omskiftelser hører 

 »til Kjendemærkerne paa ædle Naturer. Alt dette er jo ensartet 



') Om dette Øgenavn s. Weil Gesch. des Abbasiden Chal. in Æg. t. H 

 p. 400, V. Hammer Gesch. des Osman. Reiches t. II p. 343, sgin Sudi 

 Comment. til Haflz, udg. af Brockhaus B. I p. 141, 227. 



") S. Udg. p. 201: 



^JJi\•, ,j-w5--i!l JÆ v^t _- LoL^^^ ^:^\xå'\^ o>-^5 



