53 



er iagttagen ved nogen af de andre, anser jeg det ikke over- 

 flødigt at fremstille dens Indhold til Sammenligning med det 

 efter en anden ældre Bearbejdelse af Lane Meddelte. M — 



Rizq b. Nåil, Høvding under Stammen llilåls Fyrste 

 Sir hån, meddeler i en Folkeforsamling sit Forsæt at tage sig 

 en Hustru; han henvises til Khadhra, Datter af Scherifen i 

 Mecca Qordah af Prophetens Æt, og foretager en Reise til 

 de hellige Steder. Efter 30 Dages Forløb naaer han sit Maal 

 og henvender sig til Khadras Fader. Den store Morgengave 

 indrømmes, og efter Bryllupsceremonierne, der vare i 30 Dage, 

 fører INåil sin unge Brud tilbage til sin Stamme, der modtager 

 det unge Par med Tourneringer og Festligheder, og anviser 

 dem et Slot til Beboelse. Ægteskabet bliver gjennem en Række 

 af Aar barnløst, og Khadra, der har bemærket sin Mands Tung- 

 sind, søger Trøst hos sin Veninde og Tærne Schamma; paa 

 en Vandring med denne i en yndig Dal iagttager hun ved en 

 Kilde en Mængde Fugle, der pludselig bortskræmmes af en sort 

 Rovfugl. Khadra anraaber nu Allah om at skjænke hende en 

 Søn, frygtelig som denne Fugl, for hvem alle Fjender skulle 

 flygte. Efter en Tids Forløb opfyldes hendes Bøn, Glædesbud 

 sendes om blandt alle Stammer, og man høilideligholder Barnets 

 Fødsel. Da bemærker en af de tilstedeværende Høvdinge Bar- 

 nets mørke Hudfarve, og en ondskabsfuld Mistanke begynder at 

 yttre sig mod Moderen: at Barnet maa være et Trællebarn, eller 

 Moderen være skyldig i Utroskab, og Fyrsten anseer det rig- 

 tigere at dræbe Barnet end at lade det leve til Skjændsel for sin 

 Stamme. Ibn Nåil sværger i en øieblikkelig Ophidselse at ville 

 skilles fra sin Hustru og at sende hende hjem med Haan; 

 imidlertid gaaer Schamma i Forbøn for sin Frue, og der gives 

 Befaling til at udruste en glimrende Karavane, der skal føre 

 Khadra tilbage med den hende tilkommende Rang; Faderen 

 indrømmer desuden at give Barnet Navn, før han forstøder det; 



') s. manoers aad customs vol. III p. 9 flg. 



