148 



vordende Aktinie; der gaaer intet til Spilde. Hvorledes skal 

 man i disse mærkelige Fænomener skjelne Knopskydningen fra 

 den virkelige Deling og denne fra den ved Kunst og Vold frem- 

 kaldte regenerative Udvikling af tilfældigt begrændsede Smaa- 

 dele af Fodskivens Rand til selvstændige Individer? 



Af dem, der ved selvstændige Iagttagelser og, som det synes, 

 i Reglen uden nærmere at kjende D.'s, have bekræftet dem i 

 alle Henseender uden egenlig dog at føre Sagen videre — 

 og hvorledes skulde dette vel skee? — skal jeg her nævne 

 V. Ben ed en, Thomas Wright og Hogg. Den sidst 

 nævnte *) iagttog en A. dtanthus, der sad saa fast til Glaskarrets 

 Vægge, at dens heftige og længe frugtesløse , men aldeles fri- 

 villige Anstrængelser for at rive sig løs endte med, at den for- 

 melig sled sig selv i Stykker og efterlod paa sit forrige Stade 

 6 smaa Stykker af den kredsrunde Fodskives Yderrand; den 

 syntes at være meget lidende i den første Tid efter denne Selv- 

 opoCfrelse; thi den blev liggende ubevægelig paa Bunden af Glas- 

 set i flere Dage uden at gjøre noget Forsøg paa at sætte sig 

 fast igjen; men senere lægte den sine Saar, erstattede hvad der 

 var gaaet tabt, og var i det hele lige saa livlig som før. I Re- 

 gyndelsen lagde H. ikke videre Vægt paa de seks tilbageblevne 

 Smaastykker; men da han efter en Uges Forløb vilde skrabe 

 disse af Glasset, blev han overrasket ved at see, at de trak sig 

 sammen, naar han rørte ved dem; faa Dage efter havde de 

 hver sin Tenlakelkrands, og de udviklede sig, kort sagt, til lige 

 saa mange fuldbaarne Aktinier. En anden Gang iagttog H. en 

 Formering fra Fodskiven af, der mere lignede en Knopskydning: 

 <ifra Foden udskødes en fuldt udviklet Knop (woffset«) indtil en 

 Afstand af c. Vo" fra Foden; den blev ved at vokse i nogle Uger 

 og blev til sidst skilt fra Moderdyret ("thrown off») efter at have 

 naaet en betydelig Størrelse«. — At de Stykker af « Sø-Nellikens •> 



') "Quarterly Journal of Microscopical Science«, V, p. 238. — Warrington? 

 Iagttagelser (ibid. VU) ere forblevne mig ubekjendte. 



