-4s 40 ^ 



skabernes Selskabs Ordbog, helt igjennem blev tagen paa Raad 

 med. 



Hvad dernæst Ordvalget angaar, da kunne vi vel, som 

 oven for bemærket, tiltræde Forfatterens Bestemmelse af Be- 

 grebet ((forældede Ord»; men vi tro rigtignok, at han i sin 

 Anvendelse af den har draget alt for snævre Grænser. For- 

 fatteren viser i Gjerning, at han anerkjender det rigtige i at 

 medtage ogsaa saadanne Ord, som vel efter Formen endnu 

 lindes i «det almindelige Tale- og Skriftsprog«, men som i det 

 ældre Sprog have haft en anden Betydning end nu, saaledes 

 Ord som en Sag, et Sagn, et Selskab, selvraadig, at sidde, at 

 sige, at sigte, et Sind o. s. v. Men han mener at kunne forbi- 

 gaa Ord, som nu leve i Sproget i en anden Form end den 

 tidligere gjældende, saa som et Akker == et Anker, at fljuge, 

 Ijuge = flyve, lyve, minde = mindre, en Aadre = en Aare 

 {vena), el Stik t, at stik te = Stift, at stifte (jfr. Lugt og Luft) 

 o. s. V. Heri kunne vi ikke samstemme med Forfatteren, efter- 

 som saadanne ældre Ordformer (ikke at forvexie med ældre 

 Skrivemaader) af endnu brugelige Ord efter vor Formening ud- 

 gjøre et meget vigtigt Element i en Ordsamling for det ældre 

 Sprog, og bør findes der, baade for deres Skyld, som benytte 

 dens Vejledning til rigtig Forstaaelse af gamle Texter, og for 

 deres, som i Ordsamlingen søge Materialet til sproglige Under- 

 søgelser. 



Vi kunne fremdeles af samme Grunde aldeles ikke billige, 

 at Forfatteren har trot at turde se bort fra saa godt som alle 

 grammatiske Særegenheder ved Ordene i det ældre Sprog, 

 baade fra et ældre Kjøn i Navneord og fra forældede Bøjnings- 

 former, saa vel af de i Ordsamlingen optagne som af andre, 

 endnu med en afvigende Bøjning brugelige Ord. Begge Dele 

 synes at have sin berettigede Plads i et Værk som det her om- 

 handlede. Man bør formentlig der kunne finde Beviser for, 

 hvor længe Ord som Skjold og Sted vedbleve at være Han- 

 kjønsord. Silke og Vin Intelkjønsord; man maa der ikke savne 



