4^- 46 ^ 



navnlig fremhæve Karl Mullenhofs »Deutsche Alterthums- 

 kunde«, Ister Bd. 1870, der indeholder en særdeles grundig Be- 

 handling af Pytheas' Fragmenter. For Forf.s Behandling af Frag- 

 menterne har det et Par Gange vist sig uheldigt, at han var 

 ubekjendt med de nyeste Texl-Recensioner. Større Betydning har 

 dog Alangelen med Hensyn til den astronomiske Litteratur. Forf. 

 kjender Intet til de mange videnskabelige Undersøgelser og 

 Beregninger, hvortil Pytheas' Solobservation har givet Anledning 

 (Bugge, Laplace, Delambre, Ende, Biot etc), og ligesom 

 han fejler i den Antagelse, at Pytheas skulde være den Første, 

 der havde anstillet Gnomonobservationer — saadanne gaa hele 8 

 Aarhundreder tilbage i Tiden — saaledes véd han ikke, at det 

 Væsentlige ved Beretningen om Pytheas' Iagttagelse ikke er 

 Marseilles Polhøjde, men Ekliptikas Skraahed omkring Aaret 350 

 f. Chr. , en Omstændighed, der udøver en uheldig Indflydelse 

 paa Forf.s Opfattelser. I geografisk og naturhistorisk Benseende 

 finde vi ligeledes, at det har skortet Forf. paa objektiv Kundskab 

 til nordlig Kyst-Natur og Hav-Natur, skjønt det ikke mangler 

 paa Skrifter, der vilde kunne give ham anskuelige og for den 

 foreliggende Opgave uundværlige Skildringer deraf. Til alt dette 

 kommer, at vi helt igjennem savne den tilbørlige Indtrængen og 

 Fordybelse i Opgaven ; Forf. synes i visse Afsnit snarere at berøre 

 end at udtømme Spørgsmaalene. Den filologiske og etymo- 

 logiske Behandling af Navnene er 'gjennemgaaende uheldig, og 

 medens den fremsatte Opgave særlig havde ønsket oplyst, hvor 

 vidt Pytheas kunde antages at have modtaget sine Efterretninger 

 gjennem et Sprog, der snarere har været af en keltisk end af 

 en gothisk Sprogstamme, har Forf. oftere med Hensyn til de 

 anførte Navne undladt at benytte nærliggende Sammenstillinger. 

 Vi kunne derfor ikke skjønne, at de Tvivlsmaal, Opgaven inde- 

 holdt, ved nærværende Afhandling ere komne deres Afgjørelse 

 nærmere, og, med al Anerkjendelse af de Evner, Forf. har 

 lagt for Dagen, der give Grund til at haabe, at han ved et 



