13 



En Henstilling som denne kan i og for sig ikke synes uri- 

 melig. I el af de ældste Kildeskrifter til vor egen nordiske 

 Historie kan der snarest tænkes pua en særegen Dyreart, 

 hvor Talen paa et mærkeligt Sted dog kun er om «et vist 

 Folkeslag, som fra Fjeldene pleier at stige ned i Dalene"^), 

 men saaledes fattes der omvendt, som navnlig blandt den ameri- 



le Dom de fourmis? Multe-Brun , Memoire sur linde septeutrioiiale 

 d'Hérodote et de Ctésias, i Nouvelles Aiinales des Voyages, de la Géo- 

 graphie et de rUlstoire, publiées par MM. J. li. Ejries et Malle-Brun. 

 Tom 11 (Paris. 1819), p. 382. 

 ') Herved sigtes til dette Sted hos Adam af Bremen, hvor han vil gjengive, 

 hvad han havde hørt fortælle af Kong Svend Estridsøn om de Egne med 

 hele Sneefjelde (nives altissimæ), ved hvilke Sverrig endte: "Narravit 

 mihi rex Danorum sæpe recolendus gentem quandam ex monlanis in 

 plana descendere solitam, statura modicam, sed viribus et agilitate vix 

 Suedis ferendam , hiique incertum esse unde veniant; semel aliquando 

 per annum vel post triennium, inquit, subiti accedunt. Quibus nisi totis 

 resislatur viribus, omnem depopulaniur regionem , et denuo recedunt" 

 (Adami Gesta Hammaburgensis Ecclesiæ Pontificum. Recudi fecit G. H. 

 Pertz. Hannoveræ. 1846. p. 199.). Som et Sidestykke kan her hidsættes, 

 hvad der nylig stod at læse i »Throndhjems Stiftstidende« om de saakaldte 

 Lemænds Ødelæggelser nordenfjelds. Efter at have omtalt de tidligere 

 gode Udsigter for Aarets Host, skriver en Korrespondent i denne Tidende 

 i en Artikel af 12de Oktober 1872 (aftrykt i det norske »Aftenbladet« 

 for 23de Oktober s.A.): »Desværre bleve vi overfaldne af en Fjende, 

 der indhøstede eller rettere ødelagde Afgrøden næsten overalt og tildeels 

 totalt: jeg mener Lemænerne. Allerede fra Vaaren af saa man Spor 

 af dem, men i Slaataannen vare de tilstede i en saa overordentlig Mængde, 

 at man bogstavelig ikke kunde sætte Foden frem uden at træde paa 

 dem. De hærgede Ager og Eng, saa at Alting blev hæsten sort.« 

 Adam af Bremen , der allerede i Forveien (p. 198.) har omtalt Skride- 

 finiierne eller Lapperne , har vel misforstaaet , hvad der blev sagt 

 ham om saadanne Ødelæggelser ved Lemænd , ligesom han kom til 

 at tale om et <■ terr a feminarum« i Norden (pag. 188, 190, 192.), fordi 

 han misforstod , hvad der fortaltes ham om Kvenland eller de af 

 Kvenerne (Kainuslaiset) beboede Egne, som om der herved var Tale om 

 Kvindernes Land, eller paa samme Maade, som han senere (pag. 205.) 

 skriver: »In multis Nordmanniæ locis vel Suediæ pastores pecudum sunt 

 etiam nobilixsimi hoviines« , idet han ligeledes her er kommen til at 

 gjøre "KTæghyrder« til Norges og Sverigs »fornemste Mænd« ved en 

 Misforstaaelse af Ordet féhirdir, der ikke blot betyder Kvæghyrder (som 

 i Fornaldar Sogur. Kaupmannahofn. 1829—30 I, 519.), men ogsaa var 

 den gamle Betegnelse for Skatmestre , navnlig Kongens Skatmestre (som 

 i Fornmanna Sogur. Kaupmannahofn. 1825 — 37. VI, 372. Diplomatarium 



