34 



kunnet vækkes ved at træffe de guldgravende Tibetanere i deres 

 Vinterdragt. Den har jo allerede for Fremmede af den ariske 

 Race kunnet fremkaldes ved de tibetanske Ansigter alene; Næse- 

 ryggen er hos Tibetanerne yderst flad*), og efter at Pallas har 

 bemærket, at man hos Mongolerne og i den siberiske Grændseby 

 Kiæchta ikke sjeldent støder paa Tibetanere, tilføier han, at 

 de "alle have en næsten utrolig Abelighed i deres Ansigter» ^). 

 Og hertil komme nu Tibetanernes besynderlige Skikke. »Deres 

 sædvanlige Maade at hilse paa er den, at de række Tungen ud, 

 skjære Tænder, nikke med Hovedet og kradse sig bagØrene»^), 



formodentlig tagne af et andet, nu ei længer kjendt Haandskrift af 

 Tornæus, nemlig af den "Narratiuncula de Lapponlbus eorumque mori- 

 bus», hvorom Schelfer selv har bemærket (Joannis Schefferi Suecia 

 Literata seu de Scriptis et Scriptoribus Sueciæ Opus posthumum, editum 

 a Johanne Moilero, Flensburgo-Cimbro. Hamburgi. I69S. p. 157.): «Exstat 

 Ms. in Bibliotheca mea.» 



') Eine Brille europåischer Art, die auf dem Nasensattel ruht, kanu einem 

 solcheu Gesichte nicht aufgesetzt werden. Schlagintweit-Sakiilunski, 

 Reisen in Indien und Hochasien. Il, 49. 



*) Eine fast unglaubliche Affenåhnlichkeit in ihren Gesichtern. Pallas, 

 Sammlungen historischer Naehrichten liber die mongolischen Volker- 

 schaften. Petersburg. 1776—1801.11,407. Denne Abelighed har allerede 

 bragt en fremmed Tilsætning til et tibetansk Oldsagn om Stammens 

 første Forældre, der har været ældre end Buddhismens Antagelse, for saa 

 vidt nemlig dette Sagn i sin nuværende buddhistiske Skikkelse lader 

 Tibetanerne nedstamme fra en Hanabe og Hunabe (Koeppeii, Die Religion 

 des Buddha. Berlin. 1S57— 1859. 11,44—45.). Thi Tibet har ingen Aber, 

 og den haandgribelige Tilsætning er vistnok kun et Udtryk for den Over- 

 raskelse, hvormed de buddhistiske Missionærer fra Hindoslan, der have 

 optaget Oldsagnet i deres buddhistiske Legende, her have stodt paa den 

 turanske eller, efter Blumenbachs Betegnelsesmaade, saakaldte mongolske 

 Races fra deres eget saa afvigende Physiognomi. 



3) Disse Ord ere tagne af Joseph Dalton Hookers "Himalayan Journals« 

 (Second Edition. London 1855. Voll. I — II.), men da den engelske Botani- 

 kers Skrift ikke findes i vore Bibliotheker, optages de her efter Over- 

 sættelsen hos Perly, Grundziige der Ethnographie. Leipzig und Heidel- 

 berg. 1859. S. 129. 1 alt Væsenligt tillægger ogsaa den franske Missionær 

 Hue Tibetanerne denne Hilsemaade: «0n se range dans les rues pour 

 les laisser passer, et chacun leur tire la langue en signe de respect. 

 Dans le Thibet, quand on veut saluer quelqu'un, on se découvre la 

 tete, on tirc la langue, et on se gralte l'oreille droite; ces trois opera- 



