41 



virkelig endnu i del forrige Aarhundrede ved .Mislydning har 

 kunnet forslaae om de tyrkiske Hunde, hvad der blev sagt om 

 dem, som de skulde være lydige, har Forliden i al Fald lettere 

 stundom kunnet komme til at gjere en modsat Forvexling. 



Man behover derimod aldeles ikke at tænke paa de kæmpe- 

 store tibetanske Hunde, men kun at mindes, hvad vi nu have 

 erfaret om Feltsene, hvori de tibetanske Guldgravere indhylle sig 

 om Vinteren, for ligefrem at have den naturligste Forklaring af 

 en Beretning, der egentlig hidrører fra Nearchus. Denne, en 

 af Alexander den Stores Ungdomsvenner, fik, som bekjendt, da 

 den macedoniske Konge vendte tilbage fra Indien, det Hverv at 

 seile ned ad Indus og fra Indus's Munding over Havet at 

 naae til Mundingen af Euphrat. Nearchus havde beskrevet sin 

 Seilads i et eget Skrift, som det synes under Titlen nagdnXovg, 

 og efter hvad baade Strabo og Arrian meddele, havde han for- 

 talt, at det vel ei var lykkedes ham i Indien at see noget 

 levende Exemplar af de guldgravende Myrer, men at han der- 

 imod kunde forsikkre , at han havde seet Skind af dem , der 

 lignede Pantherskind M ; flere Skind, aftagne de guldgravende 

 Myrer, vare blevne bragte til den macedoniske Leir-). 



omtales endnu Hunde som Deeltagere i den sidstnævnte Krig: »Da man 

 fur såmmlliche Truppen Zelte, Getreide, Vorråthe, Oehsen und Schlacht- 

 vieh, selbst Eunderte von Hunden zur Sicherung der Låger mitfuhrte, 

 so -war naturlich der Schwarm uuermesslich. Dieser ganze Schwarm 

 von Menschen und Bestien stand unter dem Bonaldbaschi , welcher 

 mehrere Hundert Alaitschausche oder Ordonnanzen und Metscherdi oder 

 Fourierschiitzen zu seinem Beistand hatte.« Ligeledes senere under 

 Siiildringen af Forholdene efter Slaget ved Kulewtscha: »Am folgenden 

 Tage ritt der Commandirende (Diebitsehi abermals mit schwachem Ge- 

 folge zu einer Recognoscirung gegen Schumla vor. Man traf auf keinen 

 Feind, sondern nur auf ungeheure Meuten von Hunden, welchc die Leich- 

 nahme auf dem Felde verzehrteu und die sie st'orenden Reiter fdrmlich 

 anfielen* (Der russisch-turkische Feidzug in der europåischen Turke' 

 1S2S und 1829. Berlin 1845. S. 26, 328.). 



') TiJtv (fé fiVQur'iXiav TtSy ;foi;ffa)gi;/a)i/ déQfiaza Idtlf ffrjdtv ovtos naQoa- 

 Xécug o/joia. Strab. XV, 1. 



') 'firif* xai vTiiQ iiiSy /uvouijxay Ityii NéaQ^o? fxvour]/.« juéf avTo; ovx 

 iditiv, onolov d^ nvtt /utrf^iisooi dtéyfjaipau yivsad^at év tfi lva(Dv 



