konameD Sikkerhed kjende som Beboere af det østlige Tibet*), 

 netop som «de baarrige og Jiomede Kankaer«-). Og til denne 

 Tibetanernes eiendommelige Uovedbedækning paa de iiskolde 

 Høisletter tør det vistnok ligeledes antages, at der oprindelig 

 har været sigtet ved den Cerelning , der lod saa vidunderlig, 

 naar den blev gjengivcn i Templet i Erythræ, naar man her om 

 det Par Uorn, Templet opbevarede som sin store Skat, kunde 

 forsikkre Besøgerne , at de engang havde tilhørt en af de 

 guldgravende Myrer, 



For os lyder Tortællingen ikke længer som et Vidunder: 

 • De guldgravende Myrer« have oprindelig ikke betegnet Dyr, 

 hverken virkelige Myrer — saaledes som den naive Oldtid an- 

 tog — eller andre større Dvr , hvormed de skulle \ære for- 



') De omtales oftere i den gamle cliinesiske Historie under Navnet Kiang. 

 Abel Remusat, Remarqucs sur Textension de l'empire Chinois du coté 

 de roccident, i Mémoires de l'lnstitut Royal de France, Académie des 

 luscriptions et belles Lettres. Tome VIII (Paris. 1827.), p. 111, 113, 126. 



') I Lassens Oversættelse af Stedet i Mahabharata anføres ogsaa Kankaerne 

 efter deres Beskrivelse heri som »die haarreichen und gehdrnteri', men 

 han tilføier saa med Hensyn til det sidste Tilnavn i en Parenthes: 

 «spitzk6pfigen? cringin bcdeutet auch gipfclig«, og han formoder da, at 

 »der letzte Reiname bezeichnet sie als stammverwandte der Volker des 

 sudostlichen Asien« (Indische Alterthumskunde. I, 374, 1023.). Efter 

 hvad ovenfor er blevet udviklet, vil [beskrivelsen dog ikke længer kunne 

 \olde Vanskelighed. Reretningen om hine hornede Kankaer eller om 

 »homines comuH«, der endnu omtales i Epistola Presbyleri Joannis (hos 

 Oppert. p. 1G9.), er ikke heller aldeles enestaaende, en paa sin Slaade 

 tilsvarende Hovedbedækning tillægges i Oldtiden nogle af de sorte Stam- 

 mer i Asien , der ogsaa udgjorde den oprindelige Befolkning af Indien 

 og her engang iiaaedc op lige til Himalaya, hvor allerede Mahabharata 

 nævner »sorte Himavatbeboere«, og hvor en Rest af denne sorte Befolk- 

 ning endnu er bleven tilbage i Levningerne af Ragierne. Herodot, der 

 omtaler disse sorte Sta«iiner som Østens Æthiopere, anfører ogsaa Skarer 

 af dem som Beeltagere i Xerxes's store Tog mod Hellas, bemærker, at 

 de paa Toget i Forening med de egentlige Indiere dannede en Hær- 

 afdeling, der var sat under Overbcfaling af Fornazathras, Artabates's Søn, 

 og skriver derpaa (VIF, 70. i: »Disse asiatiske Æthiopere vare for største' 

 Delen udrustede paa samme Maade som.Indierne, men havde paa Hove- 

 derne Skind af Hestepander, som vare aftiukne med Øren og Manke. 

 Manken var dem i Stedet for Plumads. Heste-Ørene havde de opheftede 



