96 



i det derpaa følgende Tidsrum tabt af Syne, indlil Heneken, 

 som det synes uden at have kjendt den af Gmelin tidligere 

 fremsatte Anskuelse, atter adskilte nelop de samme Arter, kun 

 under andre Navne. 



Naar man nu ved Hjælp af de Materialier, der foreligge, 

 vil søge at komme til et Resultat med Hensyn til det Navn, 

 der med størst Ret tilkommer enhver især af disse Arier, da er 

 dette Spørgsmaal paa Grund af den indviklede Synonymik og de 

 tildels vage Beskrivelser ingenlunde let at besvare med nogenlunde 

 Sikkerhed. For dem, der opfatte Arten collectivt, og i det Højeste 

 ville anerkjende tvende Form er (eller Varieteler) af én Art, er Sagen 

 dog mere simpel og det gjælder her kun at anvende de almin- 

 delige Regler for Navngivning, medens det er af underordnet 

 Betydning at undersøge, om ældre eller nyere Forfattere have 

 skjelnet mellem to Arter. Spørgsmaalet drejer sig da om at 

 udfinde, om Bromus asper er det ældste Navn for den coUec- 

 tive Art eller om noget andet Navn ifølge Prioritetsprincipet bør 

 foretrækkes; under det Fællesnavn for Arten, som maatte vise 

 sig mest berettiget, ville da de 2 Former blive at indordne, og 

 det vil bero paa den forskjellige Grad af Betydning, man til- 

 lægger disse Former, om de fortjene at betegnes med særlige 

 Navne eller ikke. 



Dr. Ascherson meddeler mig nemlig, at han fra Ejeren af det Gme- 

 iinske Herbarium, Geh. Hofraad D6I1, har havt de paagjældende Arter 

 til Gjennemsyn, men at der blandt disse ikke fandtes noget Exemplar 

 betegnet som B. montanus , og under Navn af B. asper dels Have- 

 Exemplarer af Schedonorus erectus, dels Brudstykker af (ligeledes dyr- 

 kede) Sched. Benekeni. Det er et Exempel paa en ikke sjelden Kjends- 

 gjerning, at mange Botanikere fra en tidligere Tid ikke have sørget 

 for i deres Herbarier at efterlade typiske Exemplarer af Arter, som de 

 enten selv have beskrevet eller til hvis Erkjendelse de have ydet Bidrag, 

 ligesom at man kun sjeldent finder Yoxestederne nøjagtigt angivne, 

 stundom endog dyrkede Expl. istedetfor viidvoxende. Det Bidrag til disse 

 Arters Historie, der skulde fremgaa som Tidbytte af Herbarie-Exempiarers 

 Undersøgelse, kan efter dette og flere Exempler, som ere komne til min 

 Kundskab, navnlig ved Dr. Aschersons Medvirkning, ikke ventes at ville 

 blive betydeligt eller afgjorende. 



