122 



Fra Holland savner jeg sikre Angivelser om denne Art, 

 men der er al Grund til at antage, at den ogsaa forekommer i 

 de derværende Klitter, da den er funden paa den ene Side i 

 Belgien, paa den anden Side paa Øerne V. for Han over, det 

 nordligste hidtil bekjendte Voxested. G. F. W. Meyer (Chlor. 

 Hanov. p. 170) nævner nemlig en O. arvensis var. repens^ som 

 adskilles fra Hovedarten ved følgende Beskrivelse: «sie ist vollig 

 niedergeslreckt, hat weiswollige Stengel u. fast runde Blålter«. 

 Den angives at voxe «im heissen Sande der Kiisten u. Inseln 

 (auf Borkum und Norderney)«. Saa vel Beskrivelsen som det til- 

 føjede Citat af Dill. pege hen paa O. repens L., og Exemplarer 

 fra Norderney, samlede af Muller og opbevarede i J. Vahls 

 Herbarium under Navn af O. hircina, stemme ret vel overens 

 med de Exemplarer af den tornløse Form, som ere mig be- 

 kjendte fra de øvrige Voxesteder. 



En Faktor af særlig Vigtighed ved Spørgsmaalet om, hvad 

 der skal forstaaes ved O. repens L., er dernæst den Plante, 

 som under det nævnte Navn findes opbevaret i Lin- 

 nés Herbarium. Uheldigvis er jeg ikke i Stand til, ved Autopsi 

 at kunne ytre en selvstændig Mening herom, og jeg maa derfor 

 henholde mig til den af C, Hart man meddelte Revision af det 

 Linnéiske Herbariums skandinaviske Arter (Kgl. Vet. Akad. Handl. 

 1851). Den i Linnés Herb. under Navn af O. repens opbevarede 

 Plante er af J. E. Smith forsynet med den Paategning «non 

 O. repens anglica, forte sp. nov.n og Hartm. tilføjer, at den er 

 forskjellig fra O. procurrens Wallr. , sandsynligvis en fremmed 

 Form, som, løseligt betragtet af Linné, er henlagt paa dette 

 Sted, hvor den ikke hører hjemme. Den siges at afvige fra 

 O. repens*) (o: procurrens) «foliolis minimis, obovatis v. rotun- 



') Det maa erindres, at saa vel Smith som Hartman udgaa fra den forud- 

 fattede Mening, at O. repens L. er identisk med O. procurrens Wallr. 

 Skulde det nu vise sig, at den i Herbariet opbevarede Plante stemmer 

 overens med den Dillenske, vilde deres Indsigelse, skjont berettiget 

 under den antagne Forudsætning« tabe sin Ret overfor den ægte O. repens 

 L. og netop vidne til Gunst for dennes Adskillelse fra O. procurrens. 



