138 



Fremstilling al A. arcnariiis L. fl. Siiec. vilde den riglignok 

 være fuldkommen ubrugbar. Under alle Omstændigheder tror 

 jeg at det er utvivlsomt, at de eneste Spor, vi hos Linné flnde 

 til at han har kjendt A. danicus, maa vi søge, ikke i hans A. 

 hypoglottis, men i A. arenarius. Under dette sidste Navn var 

 den ogsaa bekjendt for Linnés nærmeste Efterfølgere, f. Ex. 

 O. F. Muller (i Flora danica), Hudson (Fl. Angl.), Relhan 

 (n. Cantabrig.), Lightfoot (fl. Scot.), Withering (Arr. of brit. 

 pi. ed. 2), Pallas (Asiragal.), indtil Retzius gjorde opmærksom 

 paa Sammenblandingen og gav en udførlig og tydelig Beskrivelse 

 af A. danicus tilligemed en Afbildning af den ægte A. are- 

 narius. 



Som et vigligt Bidrag til Belysning af Spørgsmaalet maa 

 fremdeles nævnes den Omstændighed, at Linné kun angiver 

 A. hypoglott. fra Spanien. De Forfattere, som forsvare dette 

 Navns Anvendelse paa A. danicus, maatte altsaa bevise, at denne 

 sidste virkelig findes vildvoxende i Spanien, men ligesom jeg 

 efter denne Arts øvrige geografiske Udbredelse antager dette 

 for usandsynligt, saaledes synes det heller ikke at fremgaa af 

 de Vidnesbyrd, der foreligge i Værker over Spaniens Flora. A. 

 danicus er en nord- og øst-europæisk Plante , den forekommer 

 i Smaaland, Skaane, Danmark, Nord- og Mellemtyskland, Bøh- 

 men, Måhren, Ungarn, Tyrol, de sydfranske og norditalienske 

 Alper og er derfra mod 0. udbredt i det mellemste Rusland 

 og Sibirien indtil det russiske Lappland *) og Soongariet samt 

 Kaukasus. Dens Vestgrænse falder i England, hvor den efter 

 Bab. er sjelden, mest udbredt i Yorkshire) samt Rhinegnene 

 ved Strasbourg, Mainz og Mannheim, derimod synes den aldeles 

 at mangle i Nederlandene, Belgien, det nordlige, vestlige og 

 centrale Frankrig, Pyrenæerne og Middelhavsfloraen (thi DC. s 

 Angivelse, at den skulde findes i Barbariet, beror, som ovenfor 

 vist, formodenlig paa en Fejltagelse). 



Angivet af Bunge. I det svenske Lappland synes den derimod at mangle, 

 den omtales idetmindste hverken af Wahlenberg, Sommerfelt eller Hartman. 



