158 



cre i det Mindre, hvad Glandskullene ere i det Større. I de 

 fleste Kullag kan man nu forfølge alle mulige Overgange fra 

 virkelige Kul igjennem slette Kul (Flis) til de kulholdige 

 Lerlag (liraadskifer), hvilket bedst sees af Askemængden, der 

 for disse tre Grupper kan betegnes efter de foreliggende Ana- 

 lyser til henholdsvis: 



10%, 16—31 % og 74%. 



En Elemenlæranalyse af de nævnte Prøver af luftørrede Kul 

 gav de Resultater, der ved Slutningen af denne Afhandling ere 

 meddelte i Tabel A, hvoraf man vil se, hvorledes Mængden af 

 Kulstof, Brint og Ilt varierer temmelig betydeligt. For bedre at 

 kunne anstille en Sammenligning imellem dem, skal jeg her an- 

 føre deres enkelte Bestanddele, efter først at have fradraget 

 Aske- og Vandmængderne. 



Glandskul. Skifrede Kul. 



IT 



Kulstof 71,4 



Brint 4,8 



Ilt og Kvælstof . 23,8 



Uagtet nu Kulstofmængden i de luftørrede Kul varierer mel- 

 lem 42 og 61%, seer man dog af ovenstaaende Tal, at der 

 egentlig ikke er nogen væsentlig Forskjel mellem de 

 brændbare Bestanddele i Glandskullene og de skifrede 

 Kul, hvilket ogsaa var at vente, da alle de stærkt glindsende 

 Lag i Skiferkullene ganske ligne Glandskullene, og bestaa lige- 

 som disse af større og mindre fladtrykte Stammer, men især af 

 sammenhobede og over hinanden afleirede Grene og Kviste. I 

 Hovedsagen maa de sidste jo oprindeligt have havt samme 

 Sammensætning, og senere undergaaet de samme Forandringer 

 som Stammerne, naar ikke de omgivende Masser have været 

 meget forskjellige og derved betinget en ulige Omdannelse. 



Glandskullene repræsentere her det rene ved Forkullings- 

 processen omdannede Træstof, og indeholde Minimum af Aske, 



