162 



ere alle afsatte paa [vortet, og naar man nu undersøger disse 

 Punkters Høidebeliggenhed, f. Ex. paa Nordsiden af Trangisvaag- 

 Dalen fra Frodebønypen til "Vester i Skaar« , efter en fra Øst 

 til Vest gaaende Linie paa over en Mils Udstrækning, seer man, 

 hvorledes Høiden er bestandig tiltagende, idet den 



ved Frodebønypen er O Fod over Havet. 



Styksende (2 Forsøgsbrud) 350 — — 



Trangisvaag-Elven 400 — — 



NV, for Trangisvaag ... 465 — — 



Under Nakin 790 — — 



Disse Høidebestemmelser synes i høi Grad at tale for, at alle 

 de her iagttagne Kullag maa tilhøre et og samme Lag; thi al 

 Høideforskjellen er kun ringe mellem Styksende og Trangis- 

 vaag-Elven, uagtet den store Afstand, maa sandsynligvis 

 have sin Grund deri, at Forbindelseslinien mellem disse to 

 Punkter gaaer fra SO. til NV., eller er næsten parallel med 

 Kullagets Strygningslinie ved Havfladen, medens den paa begge 

 Sider deraf har en Retning fra 0— V. , hvoraf følger, at DilTe- 

 rentserne paa disse Steder blive større paa Grund af Kullagets 

 nordostlige Fald. 



Nok saa tydeligt fremtræder det dog, naar man forfølger 

 lagttagelsespunkternes Høide langs en Linie fra NNV. til SSO., 

 fra Nordspidsen af Grimstjeld til det høiest beliggende Kulparti 

 i Kvannafjeld, hvor Høiderne voxe, alt eftersom Punkterne ligge 

 sydhgere. Hvis nu den Formodning er rigtig, at alle disse spredte 

 Kullag oprindeligt tilhøre et Lag med samme Fuld paa hele 

 Udstrækningen, saa maa der ogsaa vise sig en Overensstemmelse 

 mellem de ved Beregning fundne Faldvinkler, der kunne ud- 

 ledes af 



h 



hvor h er Stedets Høide over Havet, a dets Afstand i Horizontal- 

 planet fra Strygningslinien ved Havets Overflade og x den be- 

 regnede Faldvinkel. 



