166 



saa at begge Kullagene have tilsammen en Mægtighed af 2^/4 Fod, 

 og da der heri er indblandet en stor Mængde Nyrekul, maa de 

 henregnes til de bedste Kul, der overhovedet findes paa Syderø. 

 Hvad der især har stor Betydning med Hensyn til Bearbeidelsea 

 af disse Kullag er, at Beretningerne fra tidligere Undersøgere *) 

 gaa ud paa, at disse Lag ogsaa i ældre Gruber have havt 

 samme Mægtighed som i de nuværende, og man er altsaa be- 

 rettiget til at vente, at denne temmelig ensformige Mægtighed 

 ogsaa maa udstrække sig i det mindste til de nærmeste Partier, 

 For at klare dette Spørgsmaal noget, fik jeg ved velvillig Assi- 

 stance af Sysselmand Effersø aabnet et Forsøgsbrud paa den 

 modsalte Side af Kvalbødalen i Ro ug- Hauge, hvor vi i en 

 Høide af 490 Fod vare saa heldige efter kort Tid at trænge ind 

 til to Kullag, hvis Mægtighed var: 



øvre Ku Hag... 6 Tom. 



kulholdigt Ler . . 7 — 



nedre Kullag. . 24 — 

 hvilket stemmer fuldkomment overens med Kullagenes Mægtig- 

 hed paa den anden Side af Dalen. Da de tillige her i enhver 

 Henseende have ganske samme Beskaffenhed som Kullene i 

 Præstefjeldet, og findes i en dertil svarende Høide med Hensyn 

 til Faldretningen, synes det derved godtgjort, al disse Lag 

 danne en umiddelbar Fortsættelse af hine. 



Jeg udstrakte derpaa Undersøgelsen til et Par Punkter, 

 der laa noget fjernere fra Gruberne, det ene i nordvestlig, det 



1) Henchel anfører i 1780, at (i de nordligste Gruber) 



Kulbaandet var 8 Tom. 



Randen - 6 — 



Kulstaben - 20—21 — 

 Forchliammer angiver 1821 (anf. St. S. 182) 



Kulbaandet til 10—16 Tom. 



Randen - 4—10 — 



Kulstaben - 12—16 — 

 og mener, at begge Kullagene dengang havde Ulsamnien en gjennem- 

 snitiig Tykkelse af 26 Tom., hvilket er lidt mindre end baade efter 

 Henchels og mine Maaiinger. 



