168 



1 — 2 Fod i Gjennemsnit, der rimeligvis svare til, hvad der ofte 

 findes som isolerede Masser, indleirede i Leret over Kullagene. 

 Heldigvis seer man paa Færøerne slet ikke noget til de i 

 Kulformationerne saa vel bekjendle, og for en regelmæssig Kul- 

 brydning i høi Grad besværlige «Spring'> (faults) eller plud- 

 selige Afbrydelser i Lagene, der ere bevirkede ved Forskydninger, 

 saa at Fortsættelsen af et Kullag paa den anden Side af Springet, 

 maa søges i et høiere eller lavere Niveau. Aarsagen til at de 

 mangle i den færøiske Kuldannelse, er vistnok den, at selv om 

 de basaltiske Bjergmasser, der her erc eneraadende, have været 

 udsatte for Hævninger eller Sænkninger, er der dog ikke derved 

 i det Indre af 'disse faste Bjergarter foregaaet saa lokale For- 

 skydninger, som dem, vi saa ofte træffe ved Springene i de 

 andre Kulformationers mindre sammenhængende Sand- og Ler- 

 lag. Dog kunne de færøiske Kullag ikke siges at være ganske fri 

 for Afbrydelser, der kunne være til Hinder ved Kuldbrydningen, 

 men de have en anden Charakter end Springene. I Gruberne i 

 Præstefjeldet, hvor Kullagene ellers ere afleirede paa en saa 

 regelmæssig Maade, kan dog den underliggende Bjergart under- 

 tiden pludselig hæve sig i Veiret under en Vinkel af 20 — 30°, 

 medens Kullagene derved blive kileformige, stige usædvanlig høit 

 i Gruberne og kunne smelte sammen til et Lag eller endog 

 næsten aldeles forsvinde. I den næstsydligste Grubes inderste 

 Del forekom netop en saadan Afvigelse; det overliggende Ler 

 steg 22° mod SV, og de underliggende Lags Mægtighed var paa 

 dette Sted 



Kulbaandet 7 Tommer 



Randen 2^2 — 



Kulstaben 8 — 

 saa at det her var især de to nedre Lag (Ler og Kul), der bleve 

 tyndere. At det var noget aldeles lokalt, kunde man see deraf, 

 at i begge Nabogruberne, der dog vare dybere, mærkedes intet 

 til denne Uregelmæssighed. Paa Syderø betegnes dette Forhold 

 ved, at «der reiser sig en Banke»>, hvilket ikke er noget uheldigt 



