faring om, hvor vidt muligvis denne Form vil udbrede sig videre 

 og bevare eller yderligere udpræge dens ejendommelige Særkjender 

 saaledes at den kan vinde Krav paa at anerkjendes for en særegen 

 Art. Hertil ville Dyrkningsforsøg for det første være nødvendige for 

 at erfare, om Planten bevarer sin Ejendommelighed eller gaar 

 tilbage til den typiske Form. IWen foreløbig turde det dog være 

 forsigtigst, da denne Form kun er iagttaget paa saa faa Voxe- 

 steder og i enkelte Exemplarer, da den fremdeles i de væsen- 

 lige Karakterer stemmer overens med R. idæus*), at antage den 

 for en Afart af denne, hvortil ikke savnes talrige Analogier fra 

 saavel vildvoxende som dyrkede Varieteter med hele Blade 

 (f. Ex. Valeriana officinalis var. integrifolia, Fragaria vesca var. 

 monophylla, de helbladede Afarter af Juglans regia, Robinia 

 Pseudacacia og fl.), hvilke Alle synes enige om at betragte som 

 Afarter og ikke som selvstændige Arter eller som Stamplanter 

 til de paagjældeude Former med typisk sammensatte Blade. 



Tab. 146. Pulsatilla vulgaris var, glahra Nordst. 

 Denne mærkelige Afart er funden ved Saindhem i Vestergothland 

 af Cand. O. Nordstedt, som har beskrevet den i Bot. not. 

 1866, p. 76. Den udmærker sig ved rent hvide Bægerblade 

 samt ved hele Plantens Mangel paa Haarbeklædning, hvorved 

 Bladenes grønne Farve kommer tilsyne i Modsætning til den for 

 Hovedarien ejendommelige, fra den tætte Beklædning hidrørende 

 graaagtige Farvetone; selv Frugterne, som tilligemed Griffelen 

 hos den sædvanlige Form ere tæt beklædte med lange hvide 

 Haar, ere hos denne Afart aldeles glatte med Undtagelse af den 

 øvre Del af Frugtknuden , som er svagt haaret. Finderen be- 

 mærker, at denne iøjnefaldende Varietet ikke alene har holdt 

 sig uforandret ved Dyrkning i en Have i 10 Aar, men at den 

 endog ved al opdrages af Frø i Lunds botaniske Have har ved- 



*) Arrhenius bemæilier (Monogr. Rub. p. 14) om denne Form: »color, 

 formå et structura fructuum omnino R. idæi. Ideo, etiamsi mullis ra- 

 tionibus ab illo diversus, de affinitatc nullum resiat dubium«. 



