6 i 



Bidrag til Bedømmelsen af de moderne Maaneelementers 

 Paalidelighed. 



Af 

 H. C. F. C. Scbjellerup. 



1 de 200 Aar, som ere forløbne siden Halley opdagede Maane- 

 længdens Sækularæquation , ere mangfoldige Forsøg gjorte paa, 

 ved Undersøgelse af gamle Formørkelser , dels at udfinde dens 

 sande Værdi, dels, efterat La Place ad Theoriens Vei havde 

 paavist den , at godtgjøre den beregnede Værdis Rigtig- 

 hed. Det var da i Særdeleshed de babyloniske Maaneformør- 

 kelser og Ibn Junis' Observationer, der i denne Anledning 

 bleve nøje drøftede, og den udfundne Overensstemmelse, som 

 forlangte en hundredaarig Acceleration paa 10" til 11", maatte 

 altid betragtes som særdeles tilfredsstillende. Det var derfor 

 ganske naturligt, at Astronomerne bleve satte i Forbavselse, da 

 Adams i Aaret 1853 fremsatte den skarpsindige Bemærkning, 

 at vel ikke La Place, som blev staaende ved den første Til- 

 nærmelse, men alle hans Efterfølgere paa dette Omraade, nemlig 

 Damoiseau og Plana havde ved den nøjere Bestemmelse af 

 KoefQcienten begaaet en theoretisk Fejl. Der dannede sig strax. 

 to i Sagen interesserede Partier, som debatterede Realiteten i 

 Adams' Opdagelse. Denne flere Aar igjennem, ofte med Hef- 

 tighed førte Strid lagde sig med, at den af Adams fundne og 

 senere af Delaunay med stor Tilnærmelse udviklede hundred- 



