124 



undlade om Foraaret at udstrø Hanefjer paa deres Marker*), 

 men jeg har dog længe ikke kunnet undertrykke enhver Tvivl 

 om, hvorvidt Tschuvascherne og Tscheremisserne, der høre til de 

 mange mindre Folkeslag i det russiske Rige, hvorover Historien 

 synes at have udtalt sin Dødsdom ^), virkelig endnu selv i vore Dage 

 have bevaret hele den gamle Skik, der, saaledes som den fandtes 

 omtalt, og i Betragtning af deres Hjemstavns Beliggenhed, saa let 

 kan minde om den fjerhærende Landstrækning, der i Oldtiden 

 nævntes Norden for Skylhernes Egne og henimod Uralbjergene. 

 Idet jeg allerede for nogle Aar siden besluttede at gjøre et 

 Forsøg paa at faae denne Uvished hævet ved en Oplysning fra 

 Rusland selv, henvendte jeg mig herom til en der bosat Lands- 

 mand, Philologen R. L. Rasmussen, der vil være Flere i Hjem- 

 met bekjendt for sit Kjendskab til det russiske Sprog og den 

 russiske Literatur, som allerede for flere Aar siden udvandrede 

 til Rusland, og som, efter tidligere at have været ansat ved et 

 af Bibliothekerne i Petersborg, nu er Lektor ved det derværende 

 geistlige Akademi. Jeg turde gjøre Regning paa hans Tjenst- 

 villighed til at skaffe mig en under mine ethnographiske Studier 

 savnet Oplysning, men meddeelte ham forsætlig Intet om, hvorfor 

 Tscheremissernes eller Tschuvaschernes Forhold hos mig havde 



') Det er hos W. Mannhardt (Die Korndåmonen, Beitrag zur germanischen 

 Sittenkunde. Berlin 1868. S. 15), at jeg har fundet denne Bemærkning: 

 «Bei den Szeklern in der Nåhe von Udvarhely wird ein lebender Hahn 

 in die letzte Garbe hineingebunden und von einem dazu erwåhlten 

 Burschen mit einem Bratspiess zu Tode gestocken. Den Leichnam balgt 

 man aus und wirft das Fieisch weg, Haut und Federn werden bis zum 

 nåchsten Jahre aufgehoben; im Friihjahre werden die Korner der letzten 

 Garbe mit den Federn des Hahnen ziisammengerieben und auf das anzu- 

 bauende Feld gestreut. « Mannhardt er bleven foranlediget til at give 

 denne faktiske Oplysning om Szeklerne, idet han søger at eftervise, at 

 en dæmonisk Hane skal have hørt til de Væsener, som man paa andre 

 Steder tillagde Indvirkning paa Agrenes Frugtbarhed. 



*) Tschuvascherne anslaaes nu kun til et Antal af 670,000, Tscheremis- 

 serne til 210,000. Pauly, Description ethnographique des Peuples de la 

 Russie. Peuples Ouralo-Altaiques. p. 25, 27. 



