Al 



udføre deres Forretninger, ikke ere romerske Dorgere. Der 

 foreskrives nemlig i L. Salp. Cap. 26 (Col. 1, v. 37), at disse 

 Præfecter i Eet og- Alt skulle have samme Ilet som Duumvirerne, 

 præfkrguam de præfecto relinquendo ef de c. R. (d. e. civitate 

 Romana) consequenda. Sagen er altsaa ganske sikker. Hvad 

 der bevægede Zumpt til at nægte det, var Benævnelsen Muni- 

 ciptum, som tillægges disse Stæder. Dette Ord, paastod han, 

 kunde kun bruges om romerske Borgerstæder. Vi maae ind- 

 rømme, at vi ikke tidligere have kunnet paavise noget Sled, 

 hvor det var brugt anderledes, men i sig selv er der intet Uri- 

 meligt i at, ligesom en fremmed Stad, der faaer romersk Borger- 

 ret, kaldes Municipium civium Romanoram ^ saaledes ogsaa en 

 fremmed Stad, der faaer latinsk Ret, kaldes Municipium Latinorum. 

 I denne Tid var jo Latinerretten intet Antet end en ufuldstændig 

 Borgerret. Det positive Beviis for at denne Sprogbrug virkelig 

 har fundet Sted, levere nærværende to Lovtavler. 



Men der staaer endnu en Vanskelighed tilbage. Disse Love 

 ere givne under Domitiån, der flere Gange omtales som den 

 regjerende Keiser, saasom L. Salpens. Cap. 22—24, og i den 

 oftere gjentagne Embedsed, per Jovem et divum Augustum et d. 

 Claudium et d. Vespasianum Augustum et d. Titum Augustttm 

 et genium- Imp. Cæsan's Domitiani Augusti deosque Renates. 

 Vi kunne nærmere bestemme dem som givne i Begyndelsen af 

 hans Regjering, thi han bærer endnu ikke Titelen Germanicus, 

 som han antog i Begyndelsen af Aar 84. Vi have imidlertid, 

 som ovfr. anført, Plinius' bestemte Ord for at det var Vespasian, 

 der gav hele Spanien Latinerret, og dette Vidnesbyrd kan saa 

 meget mindre kaldes i Tvivl, som Plinius døde inden Domitians 

 Regjering, og altsaa ikke kunde omtale en Foranstaltning, der 

 først hidrørte fra ham. Hvorledes er det nu muligt, at disse 

 Byretter, der ordne Malacas og Salpensas Forfatning som la- 

 tinske Stæder, først ere udstedte adskiUige Aar (mindst 3—4, 

 men maaskee 10 — 12 Aar) efter hiin keiserlige Bevilling? Be- 

 rettiger dette ikke Zumpt til at antage , at her er Tale om to 



