50 



hvor disse give et fuldstændigere Billede , ikke have nogen Be- 

 tænkelighed ved at laane derfra til at udfylde IJulIerne hist. 



Dette synes navnlig med Held at kunne gjøres ved Frem- 

 stillingen af Folkemødernes, især Valgmødernes reglementariske 

 Former. De 10 første Kapitler af Loven fra Malaca (Cap. 51—60) 

 handle om Valg af Embedsmænd, og give omstændelige Begler 

 for, hvorledes dermed skal forholdes. Begyndelsen af Afsnittet 

 mangler desværre. Hvad der staaer, er omtrent Følgende. 



Der skulde hvert Aar vælges to Duimiviri iuri dicundo, to 

 Ædiles og to Quæstores. 



De, der attraae noget af disse Embeder, skulle inden en 

 bestemt Dag melde sig hos Valgbestyreren, der, saafremt der 

 Intet er til Hinder for at de kunne komme i Betragtning ved 

 Valget, bekjendtgjør deres Navn ved et offentligt Opslag. Valg- 

 bar^) var enhver fribaaren og ægtefødt Borger i Staden, som be- 

 sad en vis Formue, var 25 Aar gammel, og ikke havde lidt 

 noget Skaar i sin borgelige Ære. Den , der eengang havde 

 været Duumvir, maatte ikke beklæde dette Embede igjen før 

 efter 5 Aars Forløb. Ved de lavere Embeder, Ædiliteten og 

 Quæsturet, fandtes ingea tilsvarende Bestemmelser; der var for- 

 modentlig ingen Udsigt til at Nogen skulde ønske dem , uden 

 som Gjennemgang til Duumviratet. Skulde der imidlertid ikke 

 melde sig det tilstrækkelige Antal Candidater — og dette var 

 i den senere Tid ikke ualmindeligt i Kjøbstæderne — maa Valg- 

 bestyreren sørge for at skaffe dem til Veie. Dette skeer ved 

 at han selv opstiller eller » nævner« (nonmiat) saa mange dertil 

 qvaliticerede Mænd, som der er Pladser at besætte. Ingen kan 

 undslaae sig for et saadant tvungent Candidatur; men Enhver 

 af de saaledes Nævnte har Lov til at nævne en Anden, der har 

 de samme Qvalificationer, og denne atter en Tredie, saa at der 

 fremkommer det tredobbelte Antal Candidater, iblandt hvilke 

 Folkeforsamlingen dernæst gjør sil Valg. — Hvis det Embede, 



*) S. Lovens Cap. 



