u 



Tænia e Cysticerco tenuicolU fandtes hos 32, altsaa hos hver 

 sjette Hund, oftest kun enkeltviis, dog ikke sjelden 2; een- 

 gang fandtes 7 og en anden Gang 14, Det sidste var hos 

 en Hund, som 14 Dage, førend den døde, var kommen hertil 

 fra Island. I de sidste 11 Dage behandledes den paa 

 Landbo-Høiskolen for Hundesyge og fodredes i den Tid kun 

 med kogt Hestekjød. Under dens Sygdom iagttoges Afgang 

 af Bændelormstykker, hvoriblandt eet af henved et Par Alens 

 Længde, løsnet tæt bagved Hovedet. Efter Døden fandtes i 

 Tyndtarmens forreste Deel 14 Bændelormhoveder med tyde- 

 lige Spor af, at Leddene vare afrevne. 



Tænia Coenurus fandtes hos 4 Hunde, aldrig enkeltviis, men i 

 et Antal fra 3 til 6, for det Meste i Selskab med de to 

 foregaaende. 



Tænia EcMnococcus (svarende til Echinococcus veterinorum Autt. 

 eller E. scolicipariens Kiichenm.) fandtes i Januar 1862 hos 

 to Hunde den ene fra Valby, den anden fra Vesterbro; hos 

 den første taltes 60Exemplarer, hos den sidste 30 tilligemed 

 7 Exemplarer af Tænia e Cysticerco tenuicolli. De fleste 

 havde i det bageste Led modne Æg, hvori Fostre med de 

 6 Kroge tydelig kunde iagttages. Hovedets Krogkrands mang- 

 lede næsten hos dem alle; kun hos to Exemplarer fandtes 

 enkelte Kroge, der fuldkommen stemmede i deres Form med 

 dem, der findes afbildede af Leuckart (Die Blasenbandwiirmer 

 und ihre Entwickelung). Saavidt vides er det første Gang, 

 at denne Art Bændelorm er funden hertillands. 



Tænia serrata (svarende til Cysticercus pisiformis) iagttoges ikke. 



Til Sammenligning hermed fortjener det at anføres, at 

 Baillet i Toulouse (Annales des sciences naturelles. 1858) hyp- 

 pigst fandt Tænia serrata hos Hundene, ogsaa temmelig ofte 

 Tænia e Cysticerco tenuicolli, men aldrig Tænia Coenurus. 



