77 



haabes at villo blive modlaget paa del til Kjøbenbavn afyaaende 

 Dampskib. 



Det bavde været en bøist anstrengende Dag for os Alle, 

 og sauvel jeg som Præparateuren følte os unegteiig, efleral bave 

 tilbragt saa mange Timer i umiddelbar Nærbed af den raadne 

 Hvaldyrkrop, overmaade ilde tilpas; men ved den udmærkede 

 Gjestfribed, vi de to paalolgende Dage kunde nyde godt af paa 

 Hofjægermester Benzons Gods, blev dette Ildebefindende dog 

 snart forvundet. 



At Spækbuggerne, der i deres Ydre altid ere saa let kjen- 

 delige fra alle andre Tandbvaler ved deres særdeles kraftige 

 Bygning, tykke Tænder i begge Kjæber og bøie Rygfinne, ikke 

 blot nære sig af store Fisk, men ogsaa af varmblodige Dyr, 

 navnlig Sæle og Marsviin , ja flokkeviis endog anfalde selv de 

 allerstørste Hvaler og med Tænderne afrive dem Spæk og Kjød 

 indtil de forbløde, bar fra Arilds Tid ganske almindelig været 

 paastaaet af Søfarende og Kystbeboere i alle Himmelegne. 



Plinius synes al bave faaet Efterretninger berom fra At- 

 lanterbavels Kyster, idet ban {Liher IX, Gap. 15), eflerat have 

 sagt, at Hvalfisk (Balænæ) ikke sees m gaditatw oceano før Vin- 

 terens Komme (anie brumam) og der til visse Tider skjule sig 

 i Læ af Bugter, bvori de forelrække at kaste deres Yngel , lil- 

 føier, at delle vide Orca-erne, en dem fjendtlig Dyreslægt, der 

 kun kan lignes med en umaadelig Kjødmasse, rædsom ved sine 

 Tænder. Hvalfiskene, siger han, søge deres Frelse i Flugten 

 ud i det aabne flav , men Orcaerne stille sig imod dem, og 

 myrde dem i de snevre Farvande eller jage dem ind paa Land. 

 Kongespeilets Forfatter giver endog et aldeles naturtro Billede 

 af deres Cbaracleer i sin Beskrivelse af Vognhvalerne. »I deres 

 Grumbed mod andre Hvaler«, siger han, »ere de lige med 

 Hunde mod andre Dyr, idet de samles i Flokke og anfalde store 



