79 



Efter en saa klar Fremstilling af Orcaernes Levemaade, 

 Størrelse, Tandantal og hoist cliaracteristiskc Farve, skulde man 

 neppe troe, at de i noget Tilfælde vilde kunne forvcxles med 

 andre Ilvaldyr. Alligevel blev dette dog Tilfældet, og, besynder- 

 ligt nok, vil det neppe være vanskeligt at vise, at det just 

 skete fordi man altfor ubetinget holdt sig til de hos Sibbald 

 forefundne Angivelser i Almindelighed. 



Under Balænæ forstod nemlig Sibbald alle større Ilvaldyr, 

 og i sin Phalamologia omhandler han kun dem deraf, som han 

 vidste vare forekomne ved de skotske Kyster, nemlig: I) Spæk- 

 huggerne; 2) en ved Ørkenøerne indstrandet Flok Ilvaldyr, 102 

 i Alt, de største 24 Fod lange, de mindste 12, med Tænder i 

 Underkjæben, men i Overkjæben kun med Gruber, hvori disse 

 passede ind , paa Ryggen med en Fremstaaenhed (aspet^itas), 

 der ikke egentlig kunde kaldes en Finne — aabenbart en Flok 

 smaa Kaskelotter, en af de saakaldte Skoler; 3) en i Forthfjorden 

 forulykket Flok Tandhvaler, 25 i Alt, de fleste 12 Fod lange, 

 nogle kun 9 eller 10, formodeulig en Flok Grinder. Alle disse 

 Hvaldyr omhandles i Phalainologiens Sectio I. 



I dens Sectio II beskrives Balænæ majores in inferio7-e maxilla 

 tantum dentatæ. Disse benævnes, ogsaa macrocephalæ^ idet deres 

 Hoved siges et udgjøre mindst ^A, ofte Va eller derover af hele Dyret. 

 Der tilføies, at dette store Hoved altid indeholder Spermacet og 

 desuden har en særegen Form, navnlig ved en stor Fremrag- 

 ning ovenpaa Craniet, og derved, at Overkjæben er langt bredere 

 og mere fremragende end Underkjæben. Paa Videnskabens 

 .nærværende Standpunkt synes det tydeligt nok, at her ene og 

 alene er Tale om Kaskelotter; men Sibbald kjendte denne Form 

 kun af Andres Beskrivelser og Afbildninger, og disse vare den- 

 gang alle tagne efter Individer, strandede paa de europæiske 

 Kyster og liggende med Bugen i Veiret. Den lille og utyde- 

 lig begrændsede Kaskelotrygfinne (the hump) var i intet Tilfælde 

 bleven iagttaget, og Sibbald antog, at de egentlige Kaskelotter 

 slet ikke havde nogen saadan. Han omhandler dem i den 



