82 



ubetydeligere Fremragning i Ryggens Midtlinie (som de kalde 

 hunch) findes længere fortil lige over Mundvigen. Kun een af 

 Angivelserne synes ligefrem at niaatte kaldes urigtig, nemlig 

 den, at Dyret liar været en Hun ; tlii den afbildede Tand bevi- 

 ser ikke alene, at det har været en Kaskelot, men derhos en 

 meget stor Kaskelot, og Hun-Kaskelolterne opnaae, som be- 

 kjendt, aldrig meer end Vs af Hannens Størrelse. Men ingen 

 Feiltagelse hænder hyppigere for den Uøvede med Hensyn til 

 Hvaldyrene end den, al tage en Han, hvis Lem ikke er trukket 

 frem af Kjønsspallen, for en Hun. 



Dette være sig nu som det vil, saameget er vist, at naar 

 Sihhald antog dette Hvaldyr, hvis meget store Hoved indeholdt 

 en stor Mængde Spermacet og kun havde Tænder i Underkjæ- 

 ben, for en saavel fra de almindelige Kaskelotler som fra den i 

 Forthfiorden strandede forskjellig Art, saa skete det ingenlunde 

 paa Grund af den formeenllige store Høide af Hygfinnen, men 

 kun paa Grund af en saadan Finnes Tilstedeværelse overhovedet. 



Ved Begrundelsen af del Linnéiske Syslem optog Artedi, 

 til hvem, som bekjendt, Ordningen af Fiskene og Hvaldyrene 

 var overladt, blindlhen alle de af Sihhald belegnede Slags 

 Balænæ som særlige Arter. Dem med Tænder i Underkjæben 

 alene deelle han i to Slægter: Catodon og Physeter, alt efter- 

 som de hos Sihbald fandtes angivne at mangle eller at have 

 Rygfinne; men i den 10de Udgave af sin Systema natnræ slog 

 Linné disse to Slægter sammen under Fællesnavnet Physeter. 

 Denne Slægt kom saaledes til at indbefatte følgende Arter: 



1) Ph. Catodon, grundet paa den Heretning, som Sibbald 

 havde faaet om den ved Ørkenøerne indslrandedc Flok af 

 102 smaa Kaskelotter. Dens Characteer lød, ifølge denne Be- 

 retning: PA. dorso impenni, Jistuia in rostro. 



2) Ph. macrocephalus. Herved forstodes den almindelige 

 Kaskelot, saaledes som man i Sibhalds Tid tænkte sig den efter 

 de dengang foreliggende Beskrivelser og Afbildninger, navnlig 



